Ilarpaliis. 
139 
hverken de eller de flcidt Ijvaclvede brede Mellemrum vise sldrre fordybede Punkters 
den oliende Stribes Gruberække er meget svag og saavel i Midten som fortil ud- 
stddt paa del niende Mellemrum; Buglen ovenfor Spidsen er bred men af ringe 
Dybde: Spidsen selv er hos Hannen afrundet, hvorimod den hos Hunnen tæt ved 
Siimmen liiber ud i en lille Spids. — Mellem- og Bagbrystbenet samt Bugens Rod 
og Randene af de enkelte Ringe ere bestroede med enkelte fine Punkter. 
Ligesaa udmærket denne Art er ved sin særegne Form og sin lyse, halvt 
gjennemsigtige Farve, saa sjelden er den ogsaa. Den forekommer paa Sand¬ 
marker i det nordlige og tildeels i det mellemste Tydskland og Frankrig; paa 
Bornholm har jeg i September Maaned fundet to Individer paa en Sandbanke 
tæt Norden for ROnne. 
13. IIARPALUS tardus. 
rfiger, antennis, palpis tarsisqve ferrugineis: pronoto antice angustiori angulis 
aeute rotundatisi postice utrinqve impresso angulis suhrectis: elytris subpunclato-striatis. 
Sort, Antennerne, Palperne og Foddeme rustfarvede: Forryggen fortil smallere 
med kun paa Spidsen afrundede Hjørner, Roden med et Indtryk paa hver Side og 
næsten skarpe Baghjorner: Vingedækkernes Striber yderst fiintpunkterede. — 3^-4^ Lin. 
SVNON. Fabr. SysU Eleuth. I, 194, 133. — Carabus tardus, 
Schonh. Syn. Ins I, 199, 183. — 
Gyll. Ins. Sv. II, 120, 33; IV, 136, 33. — Harpalus tardus. 
Dej. Spcc. IV, 363, 139. — 
Afbildn. Panz. Fn. Germ. 37, 21. — Carabxts tardus. 
Sturm D. Fn. Ins. IV, Tab. LXXXII, Fig. a, A. — Itarpalus lentus 
(Umoden Hun). 
« 
Med denne Harpalus begynder Rækken af de kortere og bredere Arter, som i 
deres Omrids mere eller mindre nærme sig til Amarerne. — Oversiden er næsten kulsort, 
hos Hannen stærkt giindsende, hos Hunnen mattere, især paa Dækvingerne; Læben 
og Kindbakkerne ere sorte eller sortebrune, den fdrste med lysere Rande, de sidste 
undertiden med rodbruun Rod, sjeldnere heelt rodbrune med sorte Spidser; Antennerne, 
Tungen, Kjæberne og Palperne lysere eller miirkere rustgule; Undersiden og Benene 
sorte, sjeldnere sortebrune: de forreste Hofteringe, Skinnebenenes Rod, Sidetorne 
og Sporer samt Fddderne dybt og klart rustrbde. — Hovedet er glat, af stiirre 
Brede end Længde, med smaa fremragende Ojne og meget svagt hvælvet Ansigt; 
Pandegruberne ere smaa, punktformige og ofte mindre end Tindingens -fordybede 
Punkt. Forryggen er ikke fuldt dobbelt saa bred som lang: den forreste Rand 
er dybt indbugtet; Forbjdrnerne ere dybt ncdbdjede og lemineligen fremtrukne, biijt 
hvælvede, næsten retvinklede, men Spidsen slump og afrundet; Siderne blive bagved 
Forhjornerne og ned til Roden næsten parallele, eller dog kun yderst lidt buede, 
saa at Forryggen med Undtagelse af den smallere Spidse overalt beholder samme 
Brede; Baghjornerne ere fuldkomment retvinklede, men deres yderste Spidser stumpe 
og afrundede; den bagesle Rand er næsten ret eller kun meget svagt indbugtet. 
Alle Randene ere flint kantede, Siderandene bagved Midten svagt bueformigt ned¬ 
trykkede. Skiven er meget Iladt hvælvet, glat, men ofte bedækket med yderst fine 
