Harpalus. 
143 
som de bageste Iljorner fiint og adspredt punkterede. — Dækvingerne ere bredere 
og langt mere hvælvede end hos II. tardus, men forresten paa den lidt dybere 
Skulptur nær beskafne som hos den. Heller ikke afviger Undersidens Punktur fra 
den nyligt nævnte Arts. 
Ikke almindelig. Den lever ligesom de foregaaeiide paa Sandmarker og 
forekommer trindt om i Danmark; ogsaa paa Bornholm findes den. Udbredt 
over den storste Deel af Europa. 
17. HARPALUS HIRTIPES. 
Depressus ater, palpis antennisqve ferrugineis, his basi nigro-maculatis; pronoto 
brevissimo antice siibangustiori, postice utrinqve obsolete impresso a^ngulis rectis: 
elytris striatis: tibiis anlicis aptee externo productis. 
Fladtrykket kulsort, Palperne og Antennerne rustfarvede, de sidste sortplettede 
ved Roden; Forryggen meget kort, fortil neppe smallere. Roden med et svagt Ind¬ 
tryk paa hver Side og retvinklede Raghjbrner: Vingedcekkerne glatstribede: For¬ 
skinnebenenes Spidse udentil forlænget. — 5^^ - 7 Lin. 
SVNON. Ulig. Kaf. Pr. I, 175, 45. — Carabus hirtipes, 
Schonli. Syn. Ins. I, 191, 150. — 
Gyll. Ins. Sv. II, 12.3, 35. — Harpalus hirtipes. 
Dej. Spcc. IV, .345, 127. — 
Afbildn. Panz. Fn. Gcrm. 38, 5. — Carabus hirtipes. 
Den bredeste indenlandske Harpalus og i det Hele taget en af Slægtens storste 
Arter. Glindsendc dybt kulsort, Oversiden hos Hunnen mattere; Munddelene miir- 
kebrune, Læben med rodbrune Rande, Palperne lysere eller mdrkere ruslbrune; An¬ 
tennernes tre fdrste Led sortebrune med bruunrdde Spidser, de fiilgende rustrode; 
Renene kulsorte eller begsorte. Skinnebenenes Sidetorne og Sporer samt Fodderne 
lysere eller mdrkere rddbrune. Meget udmærket bliver denne Art ved den paa 
Forbenenes Forside staaende dybe Punktrække, som ovenfor Spidsen vinkelformigt 
brækkes eller kluftes; selve Spidsen af Forbenene træder frem udad og nedad som 
en bred og stump Trekant; de fire bageste Skinnebeen ere ligeledes usædvanligt 
stærkt byggede og Haartornene paa deres indvendige Side af udmærket Længde. — 
Hovedet er af samme Læqgde og Brede, glat, Ojnene forholdsviis kun smaa og 
lidet fremragende. Ansigtet fladt hvælvet med smaa Tindingepunkter og smaa punkt- 
formige Pandegruber. — Forryggen er rigeligt dobbelt saa bred som lang, næsten 
firkantet og fortil dybt indbugtet med middelmaadigcn fremtrukne, middelhvælvede 
og skarpt spidsvinklede Forhjdrner; Siderne ere i deres hele Udstrækning lidt buede, 
men kun tilrundede fortil ved Spidsen, saaledes at denne kun bliver lidet smallere 
end Midten, og denne kun utydeligt bredere end Roden; Bagbjdrnerne ere skarpt 
retvinklede, den bageste Rand kun svagt indbiigtet. Randene ere i Forhold til Dyrets 
Storrelse muligst smalt kantede, især Siderandene, som derimod udmærke sig ved 
en meget bred Ncdtrykning, der begynder ved Spidsen og fdrst ender, noget mindre 
skarpt, ved Roden, idet den biijer sig bueformigt indad: paa Grund af denne Ned- 
trykniiig bliver den glatte Skive fortil noget hvælvet; Renden er fiin, de maanedan- 
nede Indtryk næsten udslettede; Rodgruberne ere glatte, aflange og af ringe Dybde, 
