186 
Amara. 
sorte; Fomjggen bredere end Dækvingerne, Roden med to Indtryk paa hver Side; 
Yingedækkernes Striber dybe, bagtil dybere. — 3§ - 3^ Lin. 
SvNON. Sclit. Monogr. Åinar. i Naturliist.Tidsskr. I, 164, 20. — Amara lunicollis. 
Den nærmer sig ved det noget forlængede men dog tydeligt ægdannede Omrids 
til de to foregaaende Arter, ved Antennernes og Benenes Farve derimod mest til den 
fiilgende. — Undersiden og Benene cre metallisk sorte eller sortegriinne, Skinnebe¬ 
nenes Sidetorne og Sporer dybt rddbrunc; i de sorte Antenner erc kun Skaft og 
Vendcled mere eller mindre klart bruunrdde; Munddelene cre sorte. — Pandegru¬ 
berne cre smaa, punklformigc og lidt ujevne, Ojnenc middelstore og noget fremra¬ 
gende. — Kun Mcllembrystcts Bod og den forreste Deel af Bugens Sider erc liint 
og noget uregelmæssigt punkterede. — Forryggen- er dobbelt saa bred som lang og 
fortil dybt indbugtet med middclmaadigcn ncdbdjede, teniineligcn hvælvede, spids¬ 
vinklede, fremstrakte og temmeligt skarpe Forbjorner: Siderne cre i deres bclc Ud¬ 
strækning jevnt buedannct-tilruiidedc, fortil stærkt konvergerende, bagtil svagt diver¬ 
gerende eller undertiden næsten parallcle: Baglijdrnerne cre noget spidsvinklede, lidt 
tilbagetrukne og temmeligt skarpe, den bageste Rand næsten ret eller svagt buedan- 
net-indbugtet. Siderandene cre smalt og skarpt kantede: de vise nedenfor Midten 
en let buedannet Nedtrykning ind imod Skiven, som er temineligen ^djt hvælvet: 
dens Rende er mere eller mindre fiin, det forreste maanedannede Indtryk svagt og 
utydeligt, det bageste dybt, bredt, ujevnt og undertiden liint længderynket; Gruberne 
ved Roden cre smaa og smalle, men tydeligt begrændsede, de ydre skraatliggendc: 
sjcldent vise deres Rande Spor af svage Punkter. — Dækvingerne cre middclhvæl- 
vede, lidt mere end dobbelt saa lange som Forryggen, over Skuldrene af samme Brede 
som dennes Rod, og tiltage svagt i Brede indtil Midten, der neppe er saa bred som 
Forryggens Midte: Siderne erc altsaa svagt tilrundede eller paa deres forreste Ilalv- 
dcel undertiden næsten parallele: Udsnittene ovenfor deres Spidse cre kun lidet skarpe 
og mere eller mindre svagt fordybede. Striberne cre dybe, glatte, og blive dybere 
henimod Spidsen: den ottendes Gruberække er hccl, middeldyb og dens Gruber alle 
adskilte. 
Sjelden. Jeg har adskillige Gange fundet den i Skovene og paa Bakkerne 
omkring Ravneholm i det nordlige Sjælland, saavel tidligt om Foraaret under 
Stene som læi’gere hen paa Sommeren paa lave Planter, — Udbredt især i det 
mellemste Europa. 
. 21. AMARA CONTRUSA. 
Suj)ra aenea, antennarum scapo j)iceo-rufo, pedibus nigris; pronoto coleopteris 
subangustiore, basi utringve bi-impresso; striis elytrorum tenuibus postice non 
profundioribus. 
Oversiden metalfarvet. Antennernes Skaft bruunrodt. Benene sorte; Forryggen 
lidt smallere end Dækvingerne, Roden med to Indtryk paa hver Side; Yingedæk¬ 
kernes Striber fine, bagtil ikke dybere, — 3-3^ Lin. 
SVNON. Fabr. Syst. RIeuth. I, 19.^>, 137. — Carabus vulgaris? 
Schtinli. Syn. Ins. I, 201, 1S8. — 
Gyll. Ins. Sv. II, 138, 48. — Ilarpalus vulgaris. 
Dej. Spcc. III, 46.3, 5. — Amara vulgaris. 
