Anchomenus. 
251 
Varieteter. 
p. Oversiden stærkt giindsende klart messinggron. 
Metl de foregaaende, men meget sjelden. 
b. Svobens Grundled fiinthaaret. Forryggen omtrent af ligestor Brede og Længde: 
Rodhjornerne mindre bredt afrundede^ med oftest næsten udslettede og aldrig 
punkterede Gruber. Dækvingerne ved Skuldrene sædvanligen smallere end bag¬ 
ved Midten. 
Disse Aiichomener ere slankere byggede og mindre end de af den fore¬ 
gaaende Gruppe; deres Hoved er smallere og mere forlænget, Ojnene næsten 
ikke fremstaaende. De ere alle begsorte eller begbrune med lysere Been, have 
paa Oversiden undertiden nogen Metalglands, og opholde sig især i Skove under 
det nedfaldne vaade Lov ved Vandsteder, under fugtigt Mos o. s. v. 
9. ANCHOMENUS MICANS. 
Obscure virescens, pronoto transverso: coleopteris margine inflexo pedibusqve 
fuscotestaeeis. 
Mbrkt metalgronlig. Forryggen bredere end lang: Dækvingernes ombbjede Rand 
og Benene bruungule. — 3^-3 Lin. 
Synon. Duft. Fn. Austr. II, 144, 188. — Carabus pelidnus. 
Sturm D. Fn. Ins. V, 194, 9. — Agonum pelidnum. 
l)cj. Spec. III, 161, .32. — 
Nicol. Col. sp. agr. Hall. 19, 7. — Agonum micans. 
Erich. s. Kiif, M. Br. I, 11.5, 17. — Anchomenus micans. 
Afbildn. Sturm I. c. Tab. CXXXV, Fig. b, B. 
De ovrige Arter af denne Afdeling meget aftin, men udmærket ved Oversidens 
morkegronne Broncefarve. Undersiden er begsort, undertiden med let Metalskær, 
Antennerne og Munddelene brune; Farven af Benene og Dækvingernes ombojede 
Rand er et lysere eller miirkere blegt og uklart Bruunguult, som paa Hofterne og 
Laarene bliver miirkere og antager nogen Metalglands. — Pandegruberne ere ujevne, 
noget aflange, og temmeligt dybe. — Forryggen er benved en Fjerdedeel bredere 
end lang: Spidsen er bredt indbugtet, Forbjdrnerne temmeligt hvælvede, paa Spidsen 
temmeligt nedbdjede, neppe fremtrukne, men skarpe og spidsvinklede; Siderne ere 
meget svagt tilrundede og fra foran Midten af stærkere konvergerende bagtil, saa- 
ledes at Roden bliver mere end en Fjerdedeel smallere; de temmeligt stumpvinklede 
Baghjorner ere afrundede, den bageste Rand ret eller let indbugtet i Midlen: Side¬ 
randene ere flint kantede og lidt opadbiijede. Skiven meget fladt hvælvet, glat eller 
flint Iverridset, Renden skarp, fiin og næsten heelt fortsat til Rod og Spidse, de 
maanedannede Indtryk middeldybe men ■ utydeligt begrændsede. Gruberne stiirre og 
dybere end hos de ovrige Arter af denne Afdeling. — Dækvingerne ere fladt hvæl¬ 
vede, benved tre Gange længere end Forryggen, og over de meget stærkt frerastaa- 
ende afrundede Skuldre tre Fjerdedele bredere end hiin, hvilken Brede de, paa 
Grund af de i Midten næsten rette men bagtil let divergerende Sider, foroge svagt 
indtil tæt ovenfor Spidsen: dennes Somhjdrner ere spidsvinklede, men deres Spidser 
slumpe og mere eller mindre afrundede. Udsnittene jevne og svage. De glatte og 
