256 
Anchomemis. 
ere fine eller middeldybe. — Dækvingerne ere middelhvælvcde, to Gange længere 
end Forryggen, over de særdeles langt fremtrædende runde Skuldre dobbelt saa 
brede som dens Rod, og tiltage med Sidernes jevne Runding i Brede indtil bagved 
Midten, bvor de ere dobbelt saa brede som Forryggens Midte; de spidsvinklede ba- 
gestc Somhjdrner ere temmeligt budte. Striberne ere dybe og grovt punkterede: den 
anden fdrer paa Ryggen to storre indstukne Punkter, som undertiden kun træde uty¬ 
deligt frem; den ottende har ved hver Ende nogle sammenflydende Smaagruber. — 
Bryststykkets Sider ere meget giovt og dybt punkterede. 
Paa fugtige Steder i Skove, men ikke almindelig; den er udbredt i Europa 
og Nordasien. 
15. ANCH OMENUS HVENS. 
Ntgro-piceus^ antennis pedibusqve piceo-rtifis; pronoto basi utrinqve profvnde 
impresso angulis obtusis: elgtris siibpunctaio-striatis. 
Sortebruun, Antennerne og Benene begrode: Forryggens Rod med et dybt Ind¬ 
tryk paa hver Side og stumpvinklede Baghjorner; Yingedækkernes Striber svagt 
punkterede. — 3-4 Lin. 
SVNON. Gytl. lus. Sv. II, 149, 517. — Harpalus livens. 
Nicolai Col. Agr. Hall. 17, 1. — Anchomemis memnonius. 
Dej. Spcc. III, 110, 8. — 
Erichs. Kiif. M. Br. 1, 108, 4. — Anchomemis livens. 
Afbildn. Sturm D. Fn. Ins. V, Tab. CXXXI. — Anchomemis memnonius. 
Sturm I). Fn. Ins. V, Tab. CXXXIII,Fig. b.B. — Agonum bipiinctatum. 
Den danner en smuk Overgang mellem denne og den foregaaende Artgruppe: 
med den fiirste har den Ilagctandeiis Form og Fordelingen af Antennernes Beklæd¬ 
ning, med den sidste Formen af Forryggens Baghjorner tilfælles. — Temmeligt giind¬ 
sende, lysere eller morkere begsort eller bruun. Antennerne, Munddelene og Benene 
dybt og de sidste uklart begrode: Læben og Kindbakkernes yderste Spidser ere 
mcirkebrune. — Ansigtet er mere end sædvanligt hvælvet, Ojnene særdeles store og 
temmeligt fremtrædende. Pandegruberne store, allange, brede, ujevne og temmeligt 
dybe: paa Mellembovedet staae jevnsides to mere eller mindre tydelige gjennemskin- 
nende riide Pletter. — Forryggen har omtrent en FJerdedeel stiiirc Brede end 
Længde; Spidsen er bredt indbugtet, Forbjornerne dybt ncdbiijede, middelhvælvede, 
retvinklede og skarpe; Siderne ere fortil stæikt tilrundede, men fra foran Midten af 
stærkt konvergerende bagtil og næsten rette, saaledes at Roden bliver en FJerdedeel 
smallere end Midten; Bagbjornerne ere særdeles stumpvinklede, men deres Tojipiinkt 
tydeligt afsat: de ere udentil næsten retlinede, men bagtil stau-kt tilrundede ud i Eet 
med den bageste Rand, hvis Midte kun viser en meget ubetydelig Bugt. Siderandene 
ere fiint og skarpt kantede og især bagtil opadbdjede; de glatte Gruber ere af be¬ 
tydelig Stdrreisc og især vod den skarpere begrændsede indvendige Side særdeles 
dybe, hvorimod de fortil flyde ud i Sidetanden; den fladt hvælvede Skive er i 
Midten tverrynket: Renden og det forreste maancdaiincdc Indtryk ere skarpe. — 
Dækvingerne ere næsten flade, benved to Gange længere ond Forryggen, over de 
meget fremspringende bredt afrundede Skuldre en Fjcrdedecl bredere end Forryggens 
