Aiirliomcnus. 
2f>8 
Det fremtræder hos denne Art særdeles tydeligt, at den ottende Stribes (Iruhi'r 
egenligt (som hos alle Karaher) bestaae af en fordybet Ring med et Korn i Midten. 
Meget almindelig i Skove og udbredt over hele Europa og Nordasien. 
17. ANCHO.MENL'S ALBIPES. 
Nitjro-fuscus, ayitennis pedibusqve pallidis: pronoto basi punetato angidix 
acutin: elytr Is slriatis. 
Sorfebrmm^ Antennerne oy Benene blegyide: Forryggens Rod punkteret, med 
spidscinlilede Jljbrner: Vingedækkerne glatstribede. — 3^-33 Lin. 
SVNOiN. Fabr. Syst. EIcutli. I, 187, 91. — Carabus albipes {paltipes'). 
Schonb. Syn. Ins. I, 190, 110. — 
Gyll. Ins. Sv. II, 8:2, 3. — Ilarpabis albipes. 
Dej. Spec. III, 119, 16. — Anebomemis pallipes. 
Eriebs. Kiif. M. Br. I, 118, 23. — Anchornenus albipes. 
Afbildn. Panz. Fn. Germ. LXXlll, 7. — Carabus paviitus. 
Temmeligt giindsende, lysere eller miirkere reent sortebruun, undertiden end- 
ogsaa rodbruun, Dækvingerne og Hovedet sædvanligen lysere, de fiirstes Sider og 
ombdjede Rand gnulagtige, men ikke under skarp Begrændsning; Antennerne og 
Palperne ere blegt iddgule, de dvrige Munddele riidbrune. Skaftet og undertiden 
tillige eet eller to af de fdlgende Led samt Benene klart bleggule. Hofterne og 
Hofteringenc bruunrode. — Ojnene ere store og fremragende. Pandegruberne af¬ 
lange, smalle, dybe og skarpt begrændsede. — Forryggen har neppe en Fjerdedeel 
storre Brede end Længde: Spidsen er bredt indbugtet med noget nedbojede, noget 
hvælvede, neppe fremtrukne, meget skar|)e og lidt spidsvinklede Forhjorner; Siderne 
ere fortil raiddelmaadigt tilrundede men bagved Midten næsten rette, uden Bugt, 
men meget konvergerende, saaledes at Roden bliver en Fjerdedeel smallere end 
Midten; Baghjornerne blive spidsvinklede derved, at deres Spidse fremtrækkes udad 
til en lille skarp Tand; den bageste Rand er ret, og meget svagt buet ved Enderne. 
Siderandenc ere bredt og skarpt ophdjet - kantede, men aldeles uden Nedtrykning 
indenfor Kanten; Skiven er fladt hvælvet med tverrynket Midte; Renden er fiin, de 
maanedannede Indtryk tydelige: Hjornegruberne ere almindeligviis utydelige, men 
hele Roden nedtrykket og temmeligt grovt punkteret. — Dækvingerne ere noget 
hvælvede, benved to Gange længere end Forryggen, over de stærkt fremspringende 
bredt afrundede Skuldre mere end en Fjerdedeel bredere end dens Midte, og tiltage 
med Sidernes jevne Runding i Brede indtil bagved deres Midte, som er tre Fjeide- 
dele bredere end Forryggens Midte; de bagestc Somhjorner ere spidsvinklede og 
temmeligt skarpe. Udsnittene saagodt som forsvundne. De tre Punkter paa Ryggen 
ere tydelige, Striberne glatte og finere end middcldybe: den ottendes Gruberække 
er middeldyb. Gruberne i Midten enkeltstaaende. — De forreste Mellemskulderblade 
ere grovt punkterede ved Roden, og den Stribe, som kanter Forhofternes Ledde- 
gruber, forer i Bunden en stærk Punktrække: forresten er Undersiden saagodt 
som glat. 
Den forekommer flokkeviis ved Stier og Aaer, som have sandede Bredder, 
sjeldncre ved Havet. Udbredt over liele Europa. 
