Carabus. 
297 
Den er, saavidt jeg veed, endnu ikke fundet paa Oerne; derimod er den 
paa HalvOen den almindeligste Carabus, saavcl i Skove som paa fri Mark, og 
naaer langt op i Vensyssel; paa Skagen har jeg ikke bemærket den. Den er 
udbredt over hele Europa. 
7. CARABUS INTRICATUS. 
ElongatuSf subdepressus^ supra cyancus, elytris rugoso-taherculatis. 
Forlænget, noget nedtrykket, Oversiden metalblaa: Yingedwkkerne rynket-kor- 
nede. — 12 - 11 Lin. 
Synon. Linn. Fn. Sv. n. 780. — Carabus iniricatus. 
Mull. Piodr. 75, 804. — 
Ulig. Kiif. Pr. I, 145, 7. — 
Fabr Syst. EIcuth. I, 171, 11. — Carabus cyanens. 
Schiinh. Syn. I, 170, 12 — 
Gyll. Ins. Sv. II, .54, 2. — Carabus inMcatus. 
Dej. Spec. II, 176, 14. — Carabtis cyaneus. 
Afbildn. Panz. Fn. Gorm. LXXXl, 2. — 
Oliv. Ent. 111, .35, 21, 13. Tab. 5, Fig. 47. — 
Fischer Entomogr. Russ. II, 63, 2. Tab. 45, Fig. 2. — 
Den slorsle indenlandske og en af Slægtens storste Arter, snm i mange Hen¬ 
seender fjerner sig fra de ovrige, og nærmer sig noget til Cychrus. Undersiden er 
glindsende sort, Oversiden især paa Randene reent og temmeligt giindsende metal¬ 
blaa. — Hovedet er paafaldende langt og smalt; dels Overside er grovt rynket. 
Panden og dens dybe Gruber hdjst njevne og stærkt foldede i flere Retninger. — 
Bryststykkets Underside er glat. Mellem- og Bagbrystet fiint rynkede paa Siderne. — 
Forryggen er overalt grovt Iverrynket, især ud imod Randene; den er kun en Fjer- 
dedeel bredere end lang og snarere firkantet end hjertedannet; Siderne ere kun svagt 
tilrundede og bagved Midten stærkt sammentrukne og kort indbugtede, men derfra 
og til Roden atter rette, hvorved denne sidste kun bliver lidet smallere: Baghjor- 
nerne danne lo smaa tilbagetrukne og lidt udad og nedad bdjede Spidser; den ba- 
gestc Rand er indbugtet nd i Eet med Bagbjdrnernes indvendige Rand. Sidenandene 
ere kun fladt bulede, deres Kanter derfor kun svagt Opadbiijede; Skiven er næsten 
flad, Renden dyb og skarp, de maanedannedc Indtryk dybe, del bageste med en lille 
Grube ved hver Ende i Bagbjornerne. — Rygpladen er meget stumpvinklet, med 
især hos Hunnen tilrundede Sider. — Dækvingerne ere middelhvælvede, noget tag- 
formige, omvendt ægdannede, tre Gange længere end Forryggen, og bagved Midten, 
hvor de ere bredest, ikke fuldt dobbelt saa brede som hiin; Enderne ere spidsvin¬ 
klede med budte Sjiidscr og svage Udsnit. De ere bedækkede med et Net af ure¬ 
gelmæssigt sammenflydeude dybe Længde- og Tverrynker, hvis Mellemrum danne 
ophiijede glatte Korn af et oftest langagtigt men meget ubestandigt Omrids, og blandt 
hvilke undertiden tre Ra^kker af stiirre Korn lade sig adskille; Sdmmen dannes af 
to ophiijede glatte Linier; Randhulingen er smal og dyb, den fine Yderkant skarpt 
ombdjot. — Bugens Sider ere uregelmæssigt indtrykkede og hist og her fiint ryn¬ 
kede; Spidsen af det yderste Led er hos Hunnen fiint længderynket, hos Hannen 
næsten glat, med en Række Punkter indenfor Randen. 
