llembidium. 
331 
2. BEMIIIDIUM OBTLSUM. 
Supra obscure viridi-aeneum ^ antennarum basi pedibusqve riifis: pronoto 
transverso, basi utrinqve imjmsso punctatoqve angulis obtttsis; elylris dorso pun- 
ctato-striatis. 
Oversiden morkt mctalgrån, Antennernes Rod og Benene rode: Forryggen af 
stbrre Brede end Længde, Roden med et punkteret Indtryk paa hver Side og 
stumpvinklede Baghjbrner: Vingedækkernes Ryg punkteret-stribet. — Lin. 
SVNO.'l. Sturin D. Fn. Ins. VI, 16.5, 38. — Bembidium obtusum. 
»cj. Spec. V, 177, 123. — 
Afbildn. Sturm 1. c. Tab. CLXI, Fig. c, C. — 
Antennernes Skaft og Roden af de tre fdigende Led ere klart guulrddc, Mund¬ 
delene riide, Palpernes lo yderste Led sortebrune; Undersiden er giindsende sort 
eller begsort, Laarene ofte bruunlige. — Pandegruberne ere dybe, skarpe, fortil 
parallcle, bagtil krummede, og naae kun til Mundskjoldet. — Forryggen er en halv 
Gang bredere end lang og noget smallere ved Roden end ved Spidsen; denne er 
noget indbugtet, Forhjornernes Spidser noget nedbojede og skarpt retvinklede. Si¬ 
derne fortil temmeligt rundede, bagtil næsten rette og temmeligt konvergerende; 
Baghjdrnerne ere noget stumpvinklede, men temmeligt skarpe, den bageste Rand 
ret; Siderandene ere skarpt kantede, uden Nedtrykning, Skiven middelhvælvet, Ren¬ 
den og de maanedannede Indtiyk middeldybe, HJdrnegruberne runde, særdeles dybe 
og ligesom det mellemliggende Stykkes Rod bestrøede med enkelte store og grove 
Punkter. — Dækvingerne ere ovale, to Gange længere end Forryggen, over Skul¬ 
drene omtrent saa brede som hiins Spidse, og tiltage med Sidernes jevne Runding 
svagt i Brede indtil henimod Spidsen, hvor de ere en Fjerdedeel bredere end For- 
ryggens Midte; de bageste Sdmhjorner ere skarpt retvinklede. Striberne ere tem¬ 
meligt dybe og dybt punkterede, men aftage i Styrke paa Siderne og ved Spidsen, 
hvor de forbindes pua samme Maade som bos den foregaaende Art; Mellemrum¬ 
mene ere flade, de indvendige lidt hvælvede, det tredie med to, undertiden utyde¬ 
lige, indstukne Punkter. 
Ikke sjelden i fugtig Jord; man træller den undertiden i smaa Flokke paa 
nyligt plejede Marker, Den har især hjemme i det mellemste og sydlige Europa. 
3. BEMBIDIUM GUTTULA. 
Nigrum, supra subaeneum, antennarum basi pedibusqve rufs: pronoto trans¬ 
verso, basi utnnqve impresso angulis obtusiusculis: elytris dorso punetato -striatis, 
apice maculaqve ante apiccm rufcscentibus. 
Sort, Oversiden svagt metalglindsende. Antennernes Rod og Benene rode: 
Forryggen bredere end lang, Roden med et glat Indtryk paa hver Side og noget 
stumpvinklede Iljbrner: Vingedækkernes Ryg punkteret-stribet, Spidsen og en Plet 
foran Sjndsen rddlige. — Lin. 
Synon. Fabr. Syst. Eleuth. I, 208, 209. — Carahus guttula. 
Sebonh. Syn. Ins. I, 22.3, 298. — 
Gyll. Ins. Sv. II, 27, 13. — Bembidium guttula. 
Dej. Spec. V, 178, 124. — 
