5(>0 
Oniopliron. 
Synon. Fabr. Syst. Eleuth. 1,247, 2. — Scolyltts limbatus. 
Sclibnh. Syn. Ins. I, 249, 2. — 
Latr. Gen. Crust. et Ins. I, 22.5, 1. Tab. VII, Fig. 7. — Oniop/irnn 
limbalioii. 
' Dej. Spec. II, 258, I. — 
Gyll. Ins. Sv. IV, 419, 1. — Scolylus limbattis. 
Forryggeiis Sider og hele Undersiden ere sædvanligen dybere farvede. — Ho¬ 
vedet er indtil Ojnene indfojet i Forbryststykket og bæres meget nedbojet; (ijnenc 
ere temmeligt store og fremragende; den metatgriinne Farve indtager hele Oversiden 
paa Mundskjoldet og den vinkeldannede Panderand nær; Læben er næsten hvid, 
Kindbakkernes Spidser brune; Siderne af Panden og Issen ere tæt punkterede, lige- 
saa tæt, men noget finere, ogsaa Strubens Sider. — Forbrystbenet og Forskulder¬ 
bladene ere dybt og tæt punkterede. — Forryggen er fladt og jevnt hvælvet, liint 
kantet paa Siderne, med fiin Rende, uden maanedannede Indtryk, og bestriiet med 
ikke tætstaaende, men temmeligt dybe, Punkter; den gronne Metalfarve danner on 
stor firkantet Plet i Midten og studer op til den bageste Rand. Den er dobbelt 
saa bred som lang; Spidsen er dybt indbugtet med rundt fremtrukken Midte, For- 
hjiirnerne fladt nedbdjede, i boj Grad fremtrukne og særdeles skarpt spidsvinklede. 
Siderne svagt rundede og fra de skarpt spidsvinklede Baghjorner af konvergerende 
forefter, saaledes at Roden bliver noget bredere end Spidsen; den bageste Rand 
danner i Midten en stumpvinklet Tilbagetrækning, som overdækker Rygpladen. — 
Dækvingerne ere jevnt og temmeligt hiijt hvælvede, næsten to Gange længere end 
Forryggen og over Skuldrene en Trediedeel bredere end dens Rod; Skuldrene og 
Siderne liibe sammen i en fælles stærk Runding, der fiirst ender i de skarpt spids¬ 
vinklede bageste Sdmhjorner, som mangle Bugter. Hver Dækvinge har femten 
skarpe, dybt og tæt punkterede. Striber, der beholde samme Styrke i deres hele 
Udstrækning, og blandt hvilke kun Randstriben er noget bredere end de andre: ved 
Spidsen forbinde de sig paa en temmeligen konstant Maade, de yderste med de in¬ 
derste; Mellemrummene ere glatte, smalle, og noget hvælvede. Den metalgriinne 
Tegning indtager de to inderste Striberum, hvorfra fortil en smal Fortsætning lober 
hen omkring det forreste Scimhjorne til en stor Rodplet; i Midten udsender Slim¬ 
men en stor firkantet Udvidelse, der ved en smal Hals hænger sammen med en 
stor firkantet Plet; af de saaledes fremkomne to Tverbaand naaer intet Sideranden, 
ligesaa lidt som det tredie, der befinder sig midt imellem det andet og Spidsen, og 
som bestaaer af tre sammenhængende Pletter, af hvilke den i Midten træder længst 
frem. — Den forreste Deel af Bugens Sider viser enkelte Punkter. 
Den lever selskabeligt paa det vaade Sand ved store Indsiier og Floder; 
i Danmark kjender jeg ingen anden Lokalitet for den end Fuur-Sd, paa hvis 
Bredder den for en Deel Aar siden blev fundet i betydelig Mængde af Dr. 
Hornbech. Senere har den hvert Aar været sogt der, men hidtil forgjæves. 
