504 
DytiscI. 
licnsjn til ved den systematiske Inddeling, jeg allsaa har stillet Haliplinerne — 
som Svdmmcre med isokronisk Bevægelse nf Bagbenene og som i alle Henseen¬ 
der mest nærmende sig til Karaberne — i Spidsen for Familien, men netop 
disse ere de mindste Dytiscer, saa skeer det, at i min Slægtrække Storrel- 
sen — ikke jevnt, men mest i smaa Spring fra den ene Slægt til den anden — 
næsten uafbrudt med Svommekraftens Stigen tiltager fra de forste smaa Ha- 
lipliner af halvanden Linies Længde til de sidste store Dytisciner, der ere de 
bedste Svbmmere, og blandt hvilke nogle blive indtil atten Linier lange; 
i Midten staaer Agabernes Gjennemgangsgruppe med Arter af tre til fire 
Liniers Længde. 
Ligesom Legemet i det Hele taget stedse er formet efter een og samme 
skarpt udtalte Typus, saaledes vise ogsaa de enkelte Organer, især i Sam¬ 
menligning med Raraberne, kun ringe Afvigelser. Fra denne Regel danne 
imidlertid Haliplinerne, som ovenfor er antydet, en meget mierkelig Undta¬ 
gelse; da de altsaa vilde udove en adsplittende Virkning paa den folgende 
almindelige Skildring af den ydre Bygning, har jeg anseet det for hensigts¬ 
mæssigt, ganske at udelukke dem fra samme, og henviser derfor kun een 
Gang for alle til deres Gruppe, hvor deres Afvigelser fra de andre Dytiscer 
ere angivne. 
Hovedet bæres mere eller mindre nedbojel; til Fremstrakthed nær¬ 
mer det sig mest hos nogle Hydroporer, dybest nedbojet er det i Regelen 
hos de efter Længden mest hvælvede Former, men tillige hos nogle Hadere 
Hydroporer; det er uden Undtagelse indfbjet indtil Ojnone. Breden er 
stedse betydeligt storre end Længden, den sidste lig Forryggens i Midten; 
nogle Hydroporer udmærke sig ved et meget stort Hoved. Issen og An¬ 
sigtet ere fladt hvælvede eller flade (mange Hydroporer), sjeldnere let hu¬ 
lede (Hvphydrus), Panden paa hver Side forsynet med en lille, flad, run¬ 
det, ofte blot punktformig Pandegrube, som undertiden ganske er udslettet 
og i det Hbjeste viser en svag punkteret Skulptur; Pandens Forrand gaaer 
ofte uden nogen Grarndse over i Mundskjoldet: hos nogle Hydroporiner 
ender den fortil med en skarp Tverfold, under hvilken det ved en Tversom 
afsatte Mundskjold hænger skraat nedad ; hos Colymbetinerne og de fleste 
Dytisciner matigler Tversbmnien. Mundskjoldet er stort, tre Gange saa langt 
som bredt, de stum|)vinkledc, ofte noget nedbojede, Forhjbrner sædvanligen 
forsynede med et lille rundt Indtryk, Spidsen bredt og mere eller mindre 
svagt indbugtet. De meget korte Kinder optages ganske af Antennegru¬ 
berne, som ligge under Miindskjoldets Rodhjbrner. Baghovedet er bredt 
