Dytisci. 
59« 
Larve er forlænget til en meget lang Spidse, ere jevnsides indleddede to 
bdrstcfonnige, trinde Grifler^ som sædvaidigen ere cilierede paa Siderne, sjeld- 
nere ten hornet Larve og en anden, jeg antager for at tilhore Agabus uli- 
ginosus) næsten nogne, og som sædvanligen ere kortere end Bagkroppens 
ottende Led, sjeldnere Chos en hornet Larve) overordenligt fine og næsten 
saa lange som Kroppen. Paa den underste, indbugtede, Side af Leddets 
Ende, imellem og foran Grillerne, ligger et Par Hudfolder, og imellem dem 
Gadhorcl^ som ikke træder frem udentil. 
Af Aa ndehu Iler*) findes ni Par., altsaa eet mindre end hos de 
fuldkomne Insekter; de ere lukkede paa det sidste Par nær og omgives af 
et rundt, ojihojet og nogent Peritrema. Eorste Par ligger paa Mellembry- 
stet, eet skraat udad foran hver Hofte. Bagkroppens syv forste Bygled have 
hvert eet Par: de sex fdrste sidde i den forreste Deel af Rygpladerncs op- 
hdjede Siderande, det næste Par tæt under det syvende Leds Sidehaar; Aan- 
dehullerne af det niende Par ere storre end de andre, ovale paalangs, de 
eneste, som ere aabne, og sidde i den hudede Ende af det ottende Ledi 
under Oversidens fremragende Spidse og ovenfor Grillerne**). 
♦) Sprcngcl har (_Commentur. de partib. qvibus ins. spirit. dueunt. Tab. Il, Fig. 20) 
givel cn temmelig ururstaaclig Arbildning al et Sideaandehul af Larven til en Dytisctis. 
**) Burmeister angiver næsten rigtigt “ 2 «>et grosse LvfttScher an der Spitze des letzten llinter- 
leibsritiges, aussen neben den kurzen, gefiederten Schwanzspitzen" (Jlandb. d. Entom. 
I, p. 18S); men med Urette benægter han Tilværelsen af Aandchuller paa Siderne: 
“Fbenso haben die Larven der Wasserkdfer die Luftlocher am ScAwanzende neben dem 
Aftcr, und keine Sligmen an den Seilen" (1. c. p, 179). — Derimod har, ligesom de 
fleste Andre, ogsaa Erichson oversect det sidste Par Aandchuller, og er derved falden i 
den let forklarlige Vildfarelse, al ansee Griflerne for Aanderdr {“tubuli respiratorii"). 
Derved ledes han (Gen. Dyticeor. p. IS) endvidere til at betragte Griflerne som forlæn¬ 
gede Peritremaler, og bemærker i den Anledning, at ved denne Anskuelse Larvens og 
Insektets Aandehuller kom til at forholde sig eens i Antal og Stilling, ligesom del 
ogsaa derved forklaredes, at Dytiscerne haie Aandehuller paa Bagkroppens sidste Led, 
hvor de andre Elcutheraler ingen have. Skjdndt nu Larverne virkeligt, som ovenfor an¬ 
givet, have Aandehuller paa det sidste Led af Bagkroppen, svare dog deres Aandehuller 
ikke til det fuldkomne Insekts, hverken i Antal, da det sidste har et Pur mere, nemlig 
Eorbrystels: eller i Stilling, da hos I,arven Forbrystet og Bagbryslel ingen have, 
hvorimod Bagkroppens fdrste Led har el Par, som det fuldkomne Insekt mangler, skjdndl 
jeg nok troer, at af dette Par udv tkler sig Bagryggens Stigmapar hos Insektet. Og med 
Hensyn til Sammenligningen imellem Anordningen af Dyiiscernes Aandehuller og den 
hos de dvrige Familier af samme Orden, kan Jeg hema'rke, al idelmindste ogsaa Gnr- 
culionerne have cl Par Aandehuller paa Bagkroppens sidste Rygled; at del Samme er 
Tilfældet med Staphylinerne, er senere heller ikke overseel af den nævnte forlrælfelige 
Uudersdger, men fremstiller sig (Gen. et Sp. Staphyl. p. t-l) mindre klart, fordi han i 
denne Familie underliden regner Kloakda'kkerne med til Bagkroppens Led. 
