Halipilig. 
425 
Aiib(’ Iconogr. Col. Europ. V, 81, 12. PI. 2,|'ig. 6.— Haliplus flwiatUit. 
Erichs. Kiif. M. Br. I, ISij, 6. — 
A n m. Da jeg ikke har kunnet benytte Anbé’s Iconographi, er Citatet af dette Værk her og 
paa et Par ftilgende Steder afskrevet efter Erichson. 
Den staaer den foregaaende Art meget nær og er med Hensyn fil Skulpturen 
kun deri forskjellig, at Dækvingernes Punkfrækker ud paa Siderne aftage mindre i 
Styrke og at Punkterne i dem staac lidt tættere sammen; derimod er Farven stedse 
blegt rustguul, hvorved de sortegraae Striber paa Dækvingerne træde tydeligere frem 
ligesom de aldrig flyde sammen til Pletter. Den vigtigste Forskjel ligger imidlertid 
i Formen, der hos H. fluviatilis saavel er mindre hvælvet, som især langt svagere 
rundet omkring Dækvingernes Skuldre og mere jevnt tilspidset bagtil: desuden ere 
Forryggens Sider ikke ganske rette som hos II. ruflcollis og alle de foregaaende 
Arter, men lidt rundede og konvergere mindre stærkt forefter. 
Sjelden. Jeg har fundet nogle Exemplarer i Byaa paa Bornholm, 
7. HALIPLUS LINEATO-COLLIS. 
Pallidus, pronoto linea media niyra, basi vtrinqve sCriola arcuata impresso: 
elytris striato-punctalis. 
Blegguul, Forryggen med en sort Midtelinie, Roden med en krum Stribe paa 
hver Side: Yingedækkerne stribet-punkterede. — Lin. 
Marsh. Ent. Britt, I, 429, 4.5. — Dyliscus lineato-coUis. 
G y 11. Ins. Sv. I, 549, 4. — Ualiplus lineato-.collis. 
Duft. Fn. .Austr. I, 28-5, 48. — Dyliscus bistnolatvs. 
Sturm D. Fn. Ins. VIII, 1.59, 7. Tab. CCII, Fig. e, C. — Ualiplus bistriolatus. 
Lacord. Fn. Ent. Par. I, 296, 6. — 
Erichs. Kiif. M. Br. I, 187, 9. — flaliplus lineatu-collis. 
Regelmæssigt elliptisk med i Midten næsten parallele Sider. Grundfarven er 
blegt rustguul. Undersidens Midte og Laarenes Rod ru^rodlige. Hovedet morkebruunt. 
Forryggens Midtelinie temmelig bred, med trekantet-udvidet Rod og Spidse; Dæk¬ 
vingerne ere blegt straagule med sort Punktur, en sortegraa Plet paa Summens 
Midte, og nogle mindre omstroede paa hver Dækvinge. Hovedets Punktur er tem¬ 
melig tæt. Forryggen er mere end dobbelt saa bred som lang, enkelt punkteret 
overalt, Bagrandens Tilbagetrækning skarpt spidsvinklet: fra Midten af hver af Bag¬ 
randens to Halvdele strækker sig forefter til Skivens Midte en stærkt indadbuet, smal, 
skarp og i Bunden sort Stribe; Siderne ere let rundede og maadeligf konvergerende 
forefter. Dækvingernes Punktrækker ere temmelig grove og næsten alle lige dybe; 
Mellemrummene vise enkelte Punkter. 
Sjelden. Jeg har engang fundet den i Mængde i et leret Vandsted paa 
Amagerficlled og under lignende Forhold truflet nogle Exemplarer i Jylland ved 
Kolding. 
