4>8 
Hydrnporus. 
og fra sit Midtpunkt af næsten ligeligt affaldeiidc mod begge Ender; Midtens Tvcr- 
hvælving danner eii reen, temmelig lidj, Bue, hvis Ender cre uden mindste Ind- 
krumning. — Hovedet er temmelig flint punkteret, men, med Undtagelse af Pande¬ 
gruberne, ikke meget tæt; Forryggens Skive er glat, dens Somme stærkt, tæt og 
uregelmæssigt punkterede, især de paa Siderne; Dækvingernes Punktur er meget 
tæt og langt stærkere end hos nogen anden Art af denne Gruppe, Mellem- og Bag- 
brystbenets samt Bugens stærk og læt. — Antennernes flre til fem forste Led ere 
rodgule, de ovrige lysebrune, Hovedet guulrodt med to store, trekantede, lysebrune 
Pletter imellem Ojnene, Forryggen og Undersiden sorte eller bruunsorte, den fdrsle 
med rodt gjennemskinnende Siderande, Benene dybt rddgule. Dækvingerne sorte- 
brune med i Regelen lyseie Skuldeihjorner og stedse rddbrune Sidedækker. — 
Glandsen er hos begge Kjun middelmaadig. 
Hunnens afvigende Form: 
p. Mat, meget finere og tættere punkteret. 
Gyll. Ins. Sv. IV, .391, 17-18. — Hyphydrus deplanatus. 
En af vore almindeligste Arter. 
14. HYDROPORUS PLANUS. 
Ovatus, subdepressus, dense subtiliter punetatus, niger, elytris dense griseopi- 
lotis, fuscis, humeris dUutioribus. 
Ægdannet, noget nedtrykket, tæt og flint punkteret, sort, Vingedækkerne tæt 
behaarede, brune, med lysere Skuldre. — 2 Lin. 
Fabr. Syst. Eleulh. I, 268, 5ij. — Vytiscus pianus. 
Fabr. Syst. Eleulh. I, 2(3, 82. — Dytiscus (lavipes. 
Schonb. Syn Ins. II, 35, 25. — Hyphydrus pianus. 
Gyll. Ins. Sv. I, .531, 15. — 
Sturm D. Fn. Ins. IX, 4.5, 23. — Hydroporus pianus. 
Fladt hvælvet. Undersidens Hvælving noget stiirre end Oversidens; Forryggen 
er tre Gange bredere end lang; Siderne ere næsten rette og konvergere i hoj Grad 
forefter; Dækvingerne cre fem Gange saa lange som Forryggen, allerede over Skul¬ 
drene lidt bredere end denne, deres Sider meget svagt rundede, deres storste Brede 
foran Midten; Oversiden er paa Hovedet nær bedækket af lange tætliggende graac 
Haar. — Hovedets Punktur er tæt og særdeles fiin, Forryggens og Dækvingernes 
lidt stærkere, men særdeles tæt, de sidste med Spor af tre stærkere Punktrækker; 
de bageste Brystbeens og Bugens Sider cre tæt, men ikke meget stærkt, punkterede, 
deres Midte næsten glat. — Issens bageste Rand er sædvanligt gjennemskinnende 
rfidbruun; Antennernes fire eller fem fdrste Led ere smudsigt rcidgule, de ovrige 
lysebrune. Munddelene og Benene guulbrune. Laarene, især ved Roden, ofte mdr- 
kebrunc; Dækvingerne cre smudsigt sodbrune, men blive lysere henimod Roden, 
især ved Skuldrene, hvor de sædvanligen, ligesom den forreste Deel af Sidedæk¬ 
kerne, ere smudsigt bleggule. 
Meget almindelig. 
