Hydroporus. 
445 
erc svagt rundede og stærkt komcrgcrende forcfter, den bageste Rands Tilbagetræk¬ 
ning svag og ganske afrundet; Dækvingerne cre fire Gange længere end Forryggen, 
deres Sider rette og parallcle, hos Ilanncn lidt konvergerende bagefter, deres sidste 
Fjerdcdeel pludseligt tilspidset. — Forrjggens Skive er enkelt og fiint punkteret, 
Sdmmene tæt og meget grovere. Dækvingerne tæt og temmelig grovt, men noget ure¬ 
gelmæssigt, hele Undersiden fiint og noget adspredt. 
Sjelden; funden nogle Gange omkring Skovsborg af Hr. Clir. Drewsen. 
S. Forfodens udvendige Klo hos Hannen krumt lanceldan- 
net, kortere end den indvendige, stærkere indkrumrnel 
og henimod Spidsen dobbelt saa bred. (k). 
Disse Hydroporcr ere blandt Slægtens stOrste; de ere nogne, deres Over¬ 
side af morkt rustgnle Farver med linieret og plettet Tegning; Antennernes Led 
ere længere end hos de foregaaende Arter og Forbrystbenet er ligefra Koden 
af skarpt kjCldannet. Hos ingen andre Arter fremtræder Hunnens Dobbeltform 
saa iojnefaldende. 
2.'). UYDKOPOUUS PICIPES. 
Oblon(jo-omlis, convexus, giaber, jirofunde liunclatus, nitidus, niycr, siqira 
obscurc ferruijineus: elylris nigro-lineatis. 
Aflanij-oval, hvælvet, nogen, dybt ])unIUeret, giindsende, sort, oocnpaa dybt 
rustguul: Vingedækkerne med sorte Linier. — 2\ - 2.^ Lin. 
Fabr. Sysl. EIculh. I, 269, 61. — Dytiscus picipes. 
Panz. Fn. Germ. XIV, 3. — 
S c bon 11. Syn lus. II, .31, 9. — Uyphytlrus picipes. 
Gyll. Ins. Sv. I, .528, 12. — 
Sturm D. Fn. Ins. IX, 33, 16. — Ilydroporus picipes. 
Buedannet-hvælvet efter Længden, paatvers over Midten hdjt hvælvet med stejlt 
afrundct-nedfaldende Sider, temmelig glindsende. Antennerne ere rustgule, de syv 
yderste Led brune i Spidsen, de lire yderstc ofte ganske brune. Hovedet er af 
Middelsldrrelse, dybt rustguult med sort Isse og Pandesider, middeldybt tæt pun¬ 
kteret, Pandegruberne smaa og flade. — Forbryststykket er dybt rustguult. Forryggens 
forreste Rand smalt, den bageste i Midlen bredere, sort; Siderne ere rundede ud i 
Eet med Dækvingernes Sider og konvergere betydeligt forcfter; Punkluren er fiin 
og ujevn, langs med Forranden tættere, ved Roden grov, med aflange Punkter: 
Skivens Midte har et storre Punkt; Bagrandens Tilbagetrækning er kort, meget 
stumpvinklet og lidt afrundet. — Dækvingerne ere henimod fire Gange længere end 
Forryggen og over Midten en halv Gang bredere, paa Siderne jevnt rundede, deres 
bageste Trediedeel stumpt tilspidset; de ere dybt rustgule, Sommen, fire hele, smal¬ 
lere eller bredere, bagtil mere eller mindre sammenflydende. Linier og et Par Læng¬ 
deskjolder ved Randen sorte eller begsorte; Punktureu er paa den forreste Ilalvdeel 
grov og mindre læt, paa den ovrige Deel finere og tættere: over den forreste Halv- 
dcel af hver Dækvinge strække sig tre Striber, een i Midten, en kortere ved Side- 
