448 
Hj'droporiis. 
Anin. I. Slurm’s H. hrcvis (Z). Fn. Ins. IX, 9, 3. Tab. CC/II) synes ifiilge Afbild- 
iiinscii forskjellig fra H. dcpressus ved Slaiigelcn af Dækvingernes Tanider, men 
i Beskrivelsen omtales disse udlrykkeligen; tillige maa lægges Marrkc til, at 
Sturm ifdige egen Angivelse kun har seet et eneste Individ af den nordiske U. 
dcpressus, og dertil et meget iniirkt, medens jeg har havt en Mængde og meget 
varierende til min Raadighed. 
2. Illiger’s og Panzcr’s H. elegans er ifdige Stiirm’s Beskrivelse og Afbildning (/.c. 
r, 2. Tab. CCV, Fig. a, Å) ikke til at adskille fra H. depressusj ifdige et fra 
Prof. Gcrmar mcddeelt Excmplar fra Hallc afviger den ved mindre hvælvet Form, 
en dybere rddguul Farve, og især ved en kortere, paa Siderne mindre tilrundet, 
ved Boden nog.-t smallere Forryg. Hvad imidlertid den rddgnie Farve angaaer, 
da har jeg i Thy fundet et Kxeinplar af U. dcpressus, der i denne Henseende 
kommer H. elegans meget nær. 
Næsten uden Giands, chagrinagtigt punkteret, Dækvingerne med utydelige Rækker 
af grovere Punkter, Forryggens og Dækvingernes Beliaaring graaguul, yderst kort og 
liin. — Antennerne erc hos Hunnen saa lange som Hoved og Forryg tilsammcn- 
tagne, hos Hannen noget længere; de ere bleggule eller blegt rustfarvede, de ydre 
I.ed oftest mørkere i Spidsen, det yderste altid brnunt med lys Rod. Hovedet er 
stort, fladt hvælvet, med indbugtet Mundskjold og udslettede Pandegruber; Farven 
er et mere eller mindre blegt Guult: Palpernes Endelcd er sortebruunt i Spidsen, 
Issen sædvanligen bredere eller smallere bruuntrandet. — Forryggen er fladt hvælvet 
med noget nedtrykkede Sidesomme, hos Hunnen dobbelt saa bred som lang, hos 
Hannen endnu bredere i Forhold til Længden; Spidsen er let rundet i Midten, rundt 
indbugtet ved hver Ende, dens Hjørner spidse og langt fremtrukne; Siderne ere 
hos Hunnen stærkt rundede og fra Midten af ligemeget konvergerende forefter og bag¬ 
til, saa at Rod og Spidse blive lige brede: hos Flannen ere de mindre tilrundede 
og konvergere lidt mere forefter end bagtil, saaledes at Spidsen bliver noget smal¬ 
lere end Roden; Baghjørnerne ere stumpvinklede, især hus Hunnen, og hos denne 
tillige stærkere afrundede; Bagrandens Tilbagetrækning er meget kort og afrundet, 
den øvrige Deel af Randen oftest næsten ret. Den forreste og bageste Rand er 
smalt sortebruun, den sidstes Farve stedse med to større eller mindre Udvidelser i 
Midlen, der sjeldent ere afrundede fortil, men sædvanligen kantede, og som ofte 
sende en lille spids Fremragning udad; Rummet imellem begge Pletter er smallere 
eller bredere, oftest dybt med parallele Sider, sjeldnere trekantet. — Dækvingerne 
ere ægdannede med frie Skuldre, halvfjerde Gang saa lange som Forryggen, hos 
Hannen i Midten af dennes Brede, hos Hunnen meget bredere, deres Sider alt.saa 
hos hiin svagere, hos denne stærkere rundede, deres bageste Halvdeel hos hiin 
mindre stumpt, hos denne mere stumpt tilspidset: hos begge Kjøn har Sideranden 
af hver Dækvinge en lille skarp, bagudrettet. Tand læt ovenfor Spidsen. Hvælvin¬ 
gen er meget afvexlende; paatvers er den højere eller lavere, men stedse reent 
buedannet uden indkrummede Ender; Længdehvælvingen er højere eller lavere, 
snart selvstændig, snart fortil fælles med Forryggens og Hovedets: Oversidens Hvæl¬ 
ving er saaledes snart meget højere end Undersidens, snart af dennes Højde, men 
aldrig lavere, saaledes som hos IL elegans. Endnu mere afvexlende er Tegningen. 
1 Regelen maae Vingedækkerne betragtes som bleggule"; sorte eller sortebruiie ere 
