4S2 
Ilybiiis. 
oval-clIiptisk, Undersidens Hvælving ringere end Oversidens, dennes Længdehvælving 
noget hojere end hos den foregaaende Art men forresten af samme Slags, Midlens 
Tverhvælving reent buedannet, men betydeligt lavere end Længdehvælvingen; Forryg¬ 
gens Brede forholder sig til Længden som syv til tre: Siderne ere let rundede og 
maadeligt konvergerende forcfler lige fra Roden af. Bagranden jevnt buet. Sideran¬ 
dene flint og skarpt kantede. Dækvingerne ere over fire Gange saa lange som For¬ 
ryggen og over Alidtcn en Fjcrdedeel bredere: deres Endes slumpe Tilspidsning er 
smallere end Hovedet. — Baghofterne ere fiint striberidsede. Bugens forreste Deel 
afbrudt længderidset. Midten aabent tverridset, det sjette Bugleds bageste Halvdeel 
flint rynket med enkelte omslroede Punkter. Oversidens Netridsning kan sees med 
en sædvanlig Lupe; Maskerne ere fiint og tæt netridsede. Dækvingernes Punktrækker 
udslettede. Punkterne langsmed Forryggciis Spidse svagere end hos alle de andre Arter. 
Forbrystbenets Rod er lavt kjoldannet. Endepladen temmelig flad, lancetdannet, 
med forlænget Spidse og meget fiint kantede Siderande. Baghofterere ere fortil 
stærkt rundede, deres ophdjede Deel af middelmaadig Brede; Bagbrystbenel afviger 
ikke fra det hos den foregaaende Art. Det Samme gjælder om de forreste Fodder, 
med Undtagelse af Saalerne, som have faa, store, kort stilkeke og ikke lappede 
Sugeskaale; af Forkloerne (x) er den ydre noget længere og smallere. 
Hannens afvigende Form: 
p. De forreste Kider forlængede, fdrste Par dobbeltbuglet, med pludseligt ombojet Rod. 
I Skovvande; sjelden. 
llylbius. 
Tab. XX, Fig. a-o. 
Jlgbius Erichs. — Colymbetes p. Clairv. 
Scutcllum conspteuum. Tarsi postici ungviculis inaeqvalibus, interiori fxo, 
exteriori hoc breviore. Tarsi postici maris articulis tribus anlerioribus subtus 
ciliatis. 
Rygpladen fri. Bagkloerne uligeformede, den indvendige fastvoxen, længere 
end den ydre. Svommehaar paa Undersiden af de tre fdrste Led af Ilannens Bag- 
fddder. 
’lXOf, Dynd; pfof Liv. 
Da Oversidens Hvælving er hOjere end hos de fleste andre Dytiscer, Under¬ 
siden derimod forlioldsviis flad og Omridset mere eller mindre elliptisk med den 
storste Brede faldende hyppigere bagved Midten end foran denne, saa bliver 
Formen temmelig paafaldende. Slægten bliver endvidere meget naturlig ved en 
stor Overeensstemmelse imellem Arterne i Skulptur, Farve og tegning, den 
fdrste bestaaer stedse i en meget fiin og tæt Netridsning med yderst flint pun¬ 
kterede Masker^ den anden er paa Oversiden stedse kulsort med stærkere eller 
svagere Bronceglands og gaaer mod Siderne over i en mdrkere eller lysere Beg¬ 
farve, der undertiden bliver til Rustguult; Undersiden, Benene, Munddelene og 
Antennerne ere lysere eller morkerc begrdde. Tegningen er meget indskrænket 
