Djrtiscus. 
501 
ovenfor Stammen; Palpefligens (d) forsle Led er krummet udad og let 
kdlleformigt; andet Led er næsten dobbelt saa langt, indadkrummet, meget 
svagt kolleformigt med stump Spidse, og er nedenunder hvælvet, men oven- 
paa (d) aldeles lladt og spejlglat. Tjggefligen er nedenunder (d) overalt 
bornhaard, fuldkomment s-dannet, og strækker sig der beelt ned til Hæng¬ 
selet langsmed den indvendige Side af Stammen, hvilken den tre Gange 
overgaaer i Brede; ovenpaa (e) er den fuldkomment plan, spejlglat, og naaer 
kun til Palpestykkets Midte, hvor fra dens nederste Ende ved en skraa Tver- 
som afsondres et ovalt, fortil spidst, læderagtigt Stykke, hvis indvendige 
Rand ligesom selve Fligens er tæt besat med temmelig lange Ilaarpigge. 
Tanden paa Tungepalpernes andet Led er meget lille. Tungen er stedse 
rundt fremtrukken i Midten og har en budet Stamme, der fortil begrændses 
af en retlinet Tversdm. 
Ligesom Dyliscinerne forestille Dytiscernes Carabiner med Hensyn til 
at de indeholde Familiens storste Arter, saaledes kunde man ogsaa i Kind¬ 
bakkernes Fryndse og Tungespidsens tættere Bebaaring see en Analogi 
imellem de lo nævnte Grupper. 
Dytiscus. 
Tab. A'A’/, Fig. a-o. 
Dytiscus Linn. — Vyticus GeolTr. 
Vngviculi postici aeqvales, mobiles. Tarsi postici in mare utrinqve., in femina 
modo supra ciliati. 
Bagkloerne ligeformede., bevægelige. Svommehaar paa begge Sider af Hannens 
Bagfodder og paa Undersiden af Hunnens. 
Som bekjendt antages den gamle Linné’iske Benævnelse af Mange at hidrore fra en Tryk¬ 
fejl, da Oprindelsen af dunxos synes at ligge saa nær. Ur. Erichson, som i sit Skrift Genera 
Dyticeorum optog den af Geolfroy indfdrte Forandring af Dytiscus til Dyticus, er mi (A'd/'. AL 
Br. I, p. 140') vendt tilbage til den fdrste af disse Benævnelser “fordi ban trocr, at bave fun¬ 
det Oprindelsen til den deri, at Diminutiv-Endelsen laxog er bængt til Verbal-Adjektivet 
dvToe” (vel snarere cfénjff af ctiimo)-, og ban tilftijer, al Linné bar brugt Navnet for olte til 
at en Fejltagelse skulde kunne ligge til Grund derfor. Denne sidste Grund forekommer mig 
den vægtigere. 
Omridset er aflang-ovaU med den slOrste Brede faldende bagved Dækvinger¬ 
nes Midte, Hvælvingen middelmaadig og omtrent ligestor paa begge Flader. 
Hovedet er stort og mindre dybt indfojet end hos Gruppens (ivrige Slægter, 
Ojnene meget store og usædvanligt fremragende. Mundskjoldet er ved en tyde¬ 
lig, snart ret, snart noget indbugtet, Som adskilt fra Panderanden; dets Spidse 
er bredt og svagt indbugtet. Antennerne opnaae kun en Trediedeel af Krop¬ 
pens Længde og ere tydeligt borsteformige: Skaftet er valseformigt og stærkt 
tilbagekrummet, ^"endeleddet meget kort, de folgende regelmæssigt aftagende i 
