Ilydaticas. 
517 
fra Panderanden, undertiden er dets Midte udvidet opad, undertiden fra denne Ud¬ 
videlse afsondret en rustrod Tverplet foran de ligeledes paatvers liniedannede og 
undertiden sammenhængende Issepletter: undertiden afsondre de to sorte Pauderand- 
spidscr sig fra Panderanden og danne to paatvers liniedannede Smaapletter, een ved 
hver Antennes Rod. Forryggens Forrand er smalt, Siderne bredt, rustrode, saaledes 
at den sorte Farve ved Roden og paa Skiven fortil og paa Siderne begrændses af 
en Buelinie, der dog i Spidsen er ubestemt afsondret fra den rustrode Farve. Dæk¬ 
vingernes gule Siderand tiltager i Brede bagved Midten, bvor den gjcnnemlobes af 
lo brune smaaplettede Linier, og afbrydes under ubestemt Begrændsning foran Spidsen. 
Benene ere rustrode eller rustrddgule, tredie Par begbruunt eller begsort. — Hele 
Dyret synes glat med en mat Giands, men under en meget betydelig Forstdrrelse 
vise Hovedet og Forryggen en dobbelt Pnnktur, en grovere, aaben og en finere, 
tæt, Baghofteine og Dækvingerne en ligeledes aaben, men finere, Punktur og en 
muligst Din Netridsning. Hos Hunnen have Forryggens og den forreste Deel af 
Vingedækkernes Sider nogle uregelmæssigt anastomoserende Rynker. 
Temmelig sjelden. 
2. HYDATICUS STAGNALIS. 
Niger, pronoto ferrugineo basi nigro, elytris margine lateralt lineisqve dorsa- 
libus flavis. 
Sort, Forryggen rustrbdguul med sort Rodplet, Yingedækkerne med gule Side¬ 
rande og Ryglinier. — 6 Lin. 
F a h r. Syst. EIcuth. I, 26b, 37. — Dytiscus slagnalis. 
Schonh. Syn. Ins. II, 20, 62. — 
Gylt. Ins. Sv. I, 481, 15. — 
Slurm I). Fn. Ins. VII, 54, 7. — Hydaticus stagnalis. 
Omrids og Hvælving som hos den foregaaende Art; Benene og Undersiden far¬ 
vede som hos den, kun de rustrddgule Dele klarere og Bugens femte Led ofte med 
en rustrdd Plet paa hver Side ligesom tredie og (jerde Led; Forbrystbenets Ende¬ 
plade er overalt eller kun i Spidsen sort. Antenner, Munddele, Mundskjold og Isse- 
pletter ere rustrddgule: Panderandens sorte Grændse har i Midten en Bugt, paa hver 
Side af hvilken ofte en sort Fortsætning træder ud paa Mundskjoldct, hvis Rand paa 
hver Side er smalt sort; Issepletterne ere stdrre eller mindre og ere ofte rektangu¬ 
lære med forefter noget divergerende Ender. Den sorte Farve paa Forryggens Rod er 
afbrudt ved Enderne, fortil ujevnt buedannet-begrændset og naaer sædvanligen ikke 
længere end til Skivens Midte. Vingedækkerue have fire smalle gule Længdelinier 
paa Ryggen, og udentil tre til fire, der ere opliiste i Smaapletter: Linierne naae ikke 
Roden men munde fortil ud i et smalt, guult, sorUpeltet Tverbaand: den anden fra 
Slimmen er mere eller mindre afbrudt bagtil samt smallere end forste og tredie 
Linie; Sideranden forholder sig som hos den foregaaende Art, men er mindre 
skarpt begrændset og bliver sortspellet ved Spidsen. — Baghofterne og den mat- 
glindsende, tilsyneladende glatte. Overside vise sig under betydelig Forstorrelse 
nclridsede med en dobbelt Punktur, en finere og tættere, og en grovere, mere aaben; 
Forryggens Skive har en i Midlen tydelig Rende. 
