524 
Arilius. 
kortere, valseformigt, let s-biijet Endelcd ined stumpt tilspidset yderste Ende; 
Leddene ere flint krenulcrede paa deres ydre Rande. 
Forbryststykket er en halv Gang længere end Hovedet, selv ved Roden 
smallere end dette, meget tyndt kegleformigt, og har paa Undersiden et langt 
og smalt Brystbeen. Benene ere uden Torne, Laar, Skinnebeen og Fodder be¬ 
satte med fine SvOmmehaar paa Undersiden; meget interessant er det, at Bag¬ 
benenes Kloer ere ulige. Bagkroppens sidste Led er uden Torne og bar kun 
faa korte SvOmmebaar paa Sidernes forreste Deel; Griflerne ere meget korte, 
kun lidt over en Trediedeel saa lange som sidste Led, tyndt tilspidsede, nOgne, 
med et Par korte Borster paa Spidsen. 
Nymphcns Hoved skal efter Roesel have en tagget Rand, sandsynligviis af 
samme Betydning som den hos Cybister. 
1. ACIUUS SULCATUS. 
Tab. XXH, Fig. A. 
Pronoti margine omni fasciaqve media pedibusqve testaceis., femoribus posticis 
macula nigra., abdomine nigro, testaceo-maculato. 
Forryggens Pande og et Teerbaand samt Benene leergule, Baglaarene med en 
sort Plet., Bugen sort, med leergule Pletter. — Lin. 
I. i n n. Fn. Sv. n. 778. — Dytiscus sulcatus. 
lUiill. Fn. Fridr. IS), 1S)7. — Dytiscus cinereus (Hannen). 
Miill. Fn. Fridr. 19, 189. — Dytiscus sulcatus (Hunnen). 
M ii 11. Prodr. Z. D. 70, 607. — Dyticus cinereus (Han og Hun). 
Fabr. Sysl. EIcutli. I, ’iGl, 14. — Dytiscus sulcatus. 
Scliunh. Syn. Ins. II, 14, 17. — 
Gyll. Ins. Sv. I, 471, 6. — 
Lcacli Zool. Misc. HI, p. 72. — Acilius sulcatus. 
Omridsets storste Brede falder bagved Midten af de især hos Hunnen bredt ud¬ 
videde Dækvinger og forholder sig til Længden som fem til syv og en halv. Hannens 
Forryg er næsten tre Gange, Hunnens næsten fire Gange, saa bred ved Roden som 
lang i Midten; Siderne ere hos Hannen let rundede, hos Hunnen næsten rette, hos 
hiin stærkt, hos denne i meget hoj Grad, konvergerende forefter ligefra Roden af; 
Baghjornerne ere meget spidsvinklede og tillige noget tilbagetrukne; den bageste 
Rand er næsten ret, svagt firchugtet. Hannens Dækvinger ere fire Gange, Hunnens 
sex Gange, saa lange som Forryggen, deres storste Brede hos hiin lidt mindre end 
dobbelt saa stor som Forryggens Brede ved Spidsen, hos Hunnen rigeligen dobbelt 
saa stor; de forreste Halvdele af deres Sider divergere betydeligt mere bagefter 
hos Hunnen end hos Hannen. — Undersidens Hvælving er tre Gange hojere end 
Oversidens; dennes Længdehvælving danner en særdeles lav Bue med under en ret 
Linie fladt nedskydende bageste Halvdecl, Midtens Tverhvælving en meget lav Bue 
med kort indbugtede yderste Ender. — Antenner, Munddele og Hoved ere klart 
leergule; det sidstes Overside kan betragtes som sort med guult Mundskjold, nederste 
indvendige Ojerande, ofte sammenhængende, trekantede, tverliggende Issepletter 
og en Pandevinkel foran disse; undertiden vinder imidlertid den gule, undertiden 
