579 
Medens nemlig dens eneste bekjendte Art i«Habitus, Skulptur og Farve viser 
en paafaldende Lighed med Elaphrus multipunclatus, stemmer den dog i de 
fleste væsenlige Karakterer saa nOje overeens med Nebria, at man efter de for 
tredive Aar siden gjældende Anskuelser af Slægtsbegrebet ganske maatte billige 
den Plads, hvortil Gyllenhal da henfdrte den. 
De nederste Munddele ligne ganske dem hos Nebria brevicollis (Tab. XIII, 
Fig. 1^; kun er Tungen lidt kortere og har sine to Borster indleddcde tættere 
sammen paa selve Spidsen, og Bitungerne ere af en meget fastere Textur: des¬ 
uden er Palpernes Endeled smallere kolleformigt, uden Tilnærmelse til Oxefor- 
men, og tydeligt kortere end andet Led. Derimod fjerne Kjæberne (b) sig 
mere fra Nebriernes og ligne næsten ganske dem hos Elaphrus og Patrobus; 
dog er Tyggelligen endnu mere lige bred overalt end hos Elaphrus og dens 
særdeles smalle Spidse meget stærkere indbojet, ligesom ogsaa Palpefligen er 
kortere; Hængselet er ganske som hos Patrobus; Palpens andet Led er kolle¬ 
formigt, let tilbagekrummet og kortere end de to fOlgende Led tilsammen, hvilke 
sidste forholde sig aldeles som hos Notiophilus. — Hannens Forfodder ere stær¬ 
kere udvidede end hos Nebria; andet og tredie Led ere bredt firkantede med 
afrundede llodhjiirner og indbugtede Spidser, andet Led dobbelt saa stort som 
tredie: Saalornes Beklædning er meget tættere og indskrænker sig ikke til Led¬ 
denes Spidser. 
I. PELOPHILA BOREALIS. 
Obscure aenea, elytris subtililer pmctato-slriatisbiseriatirn foveolatis. 
Morlil broncefarvet, Vingedækherne flint punkteret-stribede^ med to Grube¬ 
rækker. — 4| Lin. 
Payk. Mon. Car. 51, XXX. — Carabtis borealis. 
Payk. Fn. Sv. I, 118, -28. — 
Oliv. Enl. 111, 35, 83, 110. Tab. 13, Fig. 139.— 
II li g. Kar. Pr. 188, 06. — 
Fabr. Sysl. EIciith. I, 183, 09. — 
Schbnh. Syn. Ins. I, 186, 91. — 
Gyll. Ins. Sv. II, 43, 5. — Ifebria borealis, 
Monnerh. i Huinni. Ess. Ent. III, 36, 1. — Pelophila borealis. 
Dej. .Spec. II, 363, I. — 
Mindre, mere hvælvet over Dækvingerne og forholdsviis smallere end Elaphrus 
multipunclatus. Munddelene, Antennerne og Undersiden ere sorte eller begsorte, 
Dækvingernes Sidedækker og Benene lysere eller mdrkere begfarvede, undertiden 
næsten sorte, undertiden klart rode. —Hovedet er lige fremstrakt, af samme Længde 
længere, valscronnigc, og divergere ikke forefler, Tungens Spidse er afrundet, Tuiigepal- 
pernes Endelcd stbrre end andet Led. Jeg mener derfor, at den biir danne en Gruppe 
af Slægten Elaplirus, som kunde karakteriseres saaledes: lungens Ende bredt afrundet; 
Bitungerne krtimmedc. Pandegruber. Forrnggens Sider kantede, Dækvingerne stribede 
og grubede, og hensættes som et naturligt Led imellem de egenlige Elaphrer (blandt 
hvilke forresten flere i habituel Henseende gjbre Overgang til E. arclicus) og Gruppen 
lilelhisa. 
37* 
