Tillæg. 
583 
rundede Ende, der er uden Indsnit. Striberne ere fine, flint punkterede, og blive 
svagere ud paa Siderne og ved Spidsen; den tredie fiirer to til tre storre Punkter; 
Mellemrummene ere brede, glatte og flade. — Undersiden er glat. 
2. POCONUS HAI.OPHILU.S. 
Aeneus^ jtedibus rujis: pronoto subaeqvali, cordato, basi pimclato, utrinqcc bi- 
impresso: elytris punctato-sCrialis, strii« externis obsoletis. 
Broncefarvet, Benene rode: Forryggen næsten saa lang som bred, hjertedannet. 
Boden punkteret, med to Indtryk paa hver Side: Vingedækkerne punkteret-stribede, 
de ydre Striber udslettede. — 2-3 Lin. 
Nicol. Col. Hat. IG, 1. — Pogonus halgphilus. 
Ahr. Fn. Ins. Kurop. X, Tab. I. — 
Dej. Spec. III, 13, 7. — 
Smækkrere bygget og mindre end den foregaaende. Undersidens Metalfarve er 
sortegron. Oversidens mdrkt bronceagtig, undertiden mere olivenfarvet, undertiden 
med Tilnærmelse til Kobberfarven, sjeldnerc meget mork eller næsten metalsort; 
Glandsen er meget ringere end hos den foregaaende Art. Antennerne og Mundde¬ 
lene ere begsorte. Benene mere eller mindre klart begreide; Laarene have ofte no¬ 
gen Metalglands, især henimod Knæerne. — Hovedet har Form og Skulptur som 
hos P. luridipennis; Antennerne ere længere, næsten af samme Længde som Dæk¬ 
vingerne. — Hunnens Forrvg er en Fjerdedeel bredere end lang, Hannens næsten 
af lige Længde og Brede; forresten afviger den i folgende Henseende fra den hos 
P. luridipennis: Siderne ere meget kortere indbagtede og meget svagere samraen- 
trukne ovenfor Koden, saaledes at denne bliver tydeligt noget bredere end Hovedet 
er tvers over Ojnene ; af de maanedannede Indtryk er især det bageste af betydeligt 
ringere Dybde, hvilket ogsaa i Regelen gjældcr om Renden; Hjornegruberne ere 
ligeledes af ringere Dybde og have to Længdeindtryk i Bunden, eet indenfor Hjiir- 
nefolden og et andet, dybere, ved Grubens indvendige Rand. — Dækvingernes 
Skuldre rage ikke saameget frem til Siderne som hos P. luridipennis og tiltage som 
oftest lidt mere i Brede henimod Enden; Hvælvingen er ikke hdjere, men ganske 
afvigende deri, at den danner en jevn lav Bue paatvers, medens den hos P. luridi¬ 
pennis er næsten flad paa Ryggen og stærkere nedrundet ved Enderne. Striberne 
aftage i Styrke udad og bagtil: de to til tre yderste ere særdeles fine, glatte, og 
ofte næsten ganske udslettede: den yderste har sædvanligen en Række af tydeligere, 
men urcgelmæssigen stillede Punkter. 
Xreclius. 
1. TRECHUS MICROS. 
Hist og her under TOrv og Straa langsmed det sydligere Siinderjyllands 
vestlige Strandbred, især ved Husum. 
2. TRECHUS DISCUS. 
Ligeledes, mindre sjeldeii. 
