584 
Tillæg. 
Bemlbidium. 
I. BEMBIDIUM QVINQVESTRIATUM. 
Jeg har iaar truffet et Exemplar af denne Art ved Christianshavns V'old. 
7. BEMBIDIUM OBLIQVUM. 
Varieteter. 
8. Dækvingerne ligejarvede med Fotryggen, uden Tegning. 
Almindelig ved Stranden i de sOnderjydske Marskegne. 
7, b. BEMBIUIUJI LUNATUM. 
Nigropiceum, supra viridi-aeneum, palpis, antennis pedibusqve rufis: pronoto 
cordato, basi punetalo, utrinqve foveolato, ang^tlis posticis rectis: elgtris convexis, 
punetato-striatis, striis lateribus et postice evancscentibus, macula lunata ferruginea 
intra apicem. 
Begsort, ovenpaa metalgrdn. Palper, Antenner og Been rodgule: Forryggen 
hjertedannet, Roden punkteret, med en Grube paa hver Side og retvinklede Bag- 
hjomer: Yingedækkerne hvælvede med punkterede, paa Siderne og bagtil forsvin¬ 
dende, Striber og en rustguul Maaneplet foran Spidsen. — 2^ Lin. 
Duft. Fn. Auslr. II, 211, 27. — Elaphrus lunatus. 
Gyll. Ins. Sv. IV, 405, 6-7. — Bembidium lunatum. 
Sturm D. Fn. Ins. IV, 119, 7. Tab. CLV, Fig. c, C. — 
Dej. Spcc. V, 108, 64. — 
Meget lig B. Andreae, men afvigende i Farve, Tegning og Form. Den angi¬ 
ves desuden i de citerede Beskrivelser som stdrre end liiin, hvilket ikke er Tilfæl¬ 
det med det eneste Exemplar, jeg har for mig; da dette imidlertid, skjondt mindre 
end det stiirste, dog er meget storre end det mindste af de dsterrigske Exemplaier, 
som opbevares i Hr. Westermann’s Samling, saa kan man vel antage, at Arten over¬ 
hovedet varierer i Stoirelse. 
Hele Undersiden, Dækvingernes Sidedækker og Hofterne ere lysere eller mor¬ 
kere begfarvede, Palperne, Benene og Antennernos tre fdrsle Led meget klart riid- 
gule, de sidstes ovrige Led lyst bruiinlige. Oversiden er giindsende klart raetal- 
gron; af de to Pletler, som findes paa hver Dækvinge hos B. Andreae, er hos B. 
lunatum den forreste forsvunden, hvorimod den bageste er meget storre og udvidet 
saameget henimod Sommen, at den næsten hænger sammen med den tilsvarende 
paa den anden Dækvinge. — Formen afviger i to Henseender fra den hos B. An- 
dreac: for det Fdrste konvergere Forryggens Sider fortil stærkere indad mod Hove¬ 
det, hvilket har tilfolge, at Sidernes Midte bliver endnu noget stærkere udvidet-run- 
det; dernæst er hele Dyret hojere hvælvet paa begge Flader, saa at især Dækvin¬ 
gerne vise sig betydeligt mere hvælvede og deres Sider i en mærkelig Grad mere 
nedrundedc. — Skulpturen synes ikke fuldkommen konstant: hos mit Exemplar er 
Punkturen paa Forryggens Rod især imellem Gruberne mindre grov og mere enkelt 
end hos B. Andreae; Vingedækkernes Striber er mindre grovt punkterede og tabe sig 
næsten aldeles allerede paa Midten af den rustrddgiile Plet, ligesom den sjette og sy¬ 
vende Stribe ere saa særdeles fine, at der horer en meget stærk Liipc til at opdage den. 
