304 
Dì MADARÁSZ GYULA 
Szükségesnek vélem még azt is megemlíteni, hogy a Hortobágyon 
kezem ügyébe került ludak között egyetlenegy fiatalt sem találtam. 
Ellenben ez év (1909) tavaszán egy az Aldunán elejtett fiatal példányt 
vizsgálhattam meg, a melyet Chotek Rudolf gróf preparálás végett kül¬ 
dött volt be a Hazai Zoológiái Laboratóriumnak. Ennek a csőre halvány 
rózsaszínű, csaknem fehér volt, hasoldalának tollazatát pedig bizonyos 
sajátságos pettyezés tarkította. 
II. Egy érdekes keresztezés. 
Teleki .Jenő gróf egy igen érdekes lúdkeresztezést ajándékozott a 
Magy. Nemzeti Múzeumnak, melyet 1909 márczius 15-én a Nagy- 
Hortobágyon lőtt. Ez a lúd minden valószínűség szerint az Anser faba¬ 
lis és az Anser alfibrons keresztezéséből származik, mert határozottan mind 
a két faj jellemző bélyegeit mutatja. Nagysága és színe megfelel az 
Anser fabili s-énok, csak az altestén látható fekete foltok emlékeztetnek 
az Anser albifrons- ra. Homloka és kantára keskenyen fehér, mely fehér¬ 
ség azonban elég gyakran a vén Anser fabalis- on is mutatkozik. 
Legjellemzőbb a csőr formája és színezése, a miről a madár lelövése 
után friss állapotban színvázlatot készítettem. (V. tábla, 1. ábra.) A csőr 
világosan feltünteti mind a két faj bélyegeit. Nagysága az Anser fabalis- ra, 
alakja ellenben az Anser albifrons- ra vall. Inkább nyúlánk, elől nyerges, az 
alsó káva pereme kevésbbé kiszélesedő. Színe rendkívül érdekes. A felső 
káva alapszíne világos rózsaszín, ormóján nagy fekete, kissé balról 
jobbra (tehát asszimetrikusan) húzódó folttal, melyet elől és hátul 
narancsszínű szabálytalan szegély határol. A felső káva sÉáj zugrésze 
szintén narancssárga, csőrkörme fehér. Az alsó káva tőfele fekete, mely 
szín elől és hátul narancsszínben végződik; az alsó káva elülső fele 
rózsaszínű, elül fehér szabálytalan narancsszínű folttal. 
Az egész madár hossza 720, szárnya 440, farka 150, csőre 60, 
csüdje 85 mm. 
I. Die Färbung des Schnabels von Anser neglectus Sushk. 
Anser neglectas Sushk. trifft in der «Hortobágy» genannten Steppe 
Ungarns alljährlich ein und hält sich dort von Herbst bis Ende April 
in grossen Schaaren auf. Ich hatte Gelegenheit dieses Gebiet im 
Herbst 1908 und im Frühjahr 1909 zu besuchen und dort zahlreiche 
frisch erlegte Exemplare der genannten Wildgans zu untersuchen. So 
war es mir möglich über die Färbung ihres Schnabels einige interes¬ 
sante Beobachtungen zu machen. 
