ANNALES MUSEI NATION ALIS HUN GABIÜL 
1906. 
IV. 
HAZAI QNOSMA-FAJAINK. 
(SPECIES HUNGARICÆ GENERIS ONOSMA.) 
Jávoré a Sándor-íóI. 
(XI. és XII. tábla.) 
A Borraginaceák családjához tartozó Onosma -genus faji sajátossá¬ 
gait vizsgálván, a rendelkezésemre álló herbáriumi anyag és az ide 
vonatkozó irodalom átkutatása főkép florisztikai szempontból több ér¬ 
dekes fölfedezésre vezetett. Jelen dolgozatomban vizsgálataimnak a hazai 
fajokra vonatkozó részét bocsátom közre. 
I. TÖRTÉNETI ÁTTEKINTÉS. 
Az Onosma- genust Linné 1 állította fel s a nevét valószínűleg 
Bioscorides útján PLiNius-tól vette. 1 2 Linné 3 fajt ismer (0. echioides r 
onentaliSy simplicissima ); ugyanő az 0. echioides-hez ß) alá vonja a 
Waldstein és Kitaibel által leírt 0. arenarium-ot, melyet már Winterl 
Jakab, a budapesti tud. egyetem első növénytani tanára ismer fel és 
önálló fajnak jelez. 3 Majd Waldstein és Kitaibel leírják még a csak 
szűk elterjedési körre szorítkozó 0. stellulatum-ot, mely név csakhamar 
majdnem az összes európai aster otricha-fajok gyűjtőneve lett és csak 
Kerner 4 deríti ki végre, hogy a Waldstein és Kitaibel 0. stellulatum- a 
nem azonos a mediterrán flóraterület legelterjedtebb asterotricha-fajával, 
s hogy Linné 0. echioides a) alatt minden valószínűség szerint ezt az 
elterjedt fajt értette. Újabb, nálunk termő fajokat írnak le Clementi 
1 Linné: Species plantarum ed. II. (1762) t. I. p. 196; és Genera plantarum 
ed. YI. (1764) n. 187. 
2 MATTHiOLUS-nál, BAUHiNi-nál és más patreseknél is megtaláljuk az Onosma 
nevet. Valamennyien Plinius után a görög ovoa/xa névtől származtatják és semleges 
neműnek veszik ; Linné s utána a többi auctorok legnagyobb része mégis nőnemű¬ 
nek Írják, ovov oafxrj = «a szamárnak kedves illat» jelentést tulajdonítván neki. 
Csak újabban írják újból és helyesen semleges nevűnek. Bauhin Pinax-ában (p. 255) 
Cerinthe flore luteo , Clusius: Rar. Stirp. Pannon. Historiá-jában (p. 677) pedig 
Anchusa flore exalbido néven találjuk az Onosma egyes fajait. 
3 Winterl: Index Horti Bot. Univ. Hung. (1788). 
4 Kerner: Veget.-Verhältn. d. mitti, u. osti. Ungarns u. angrenzenden Sie¬ 
benbürgens. Oesterr. Bot. Zeitschr. XXIII. (1873) p. 161. 
