408 
JÁVORKA SÁNDOR 
Haplotrichák és Heterotrichák a legtöbb esetben dúsabban elágazó szár¬ 
ral bírnak, míg az Asterotricha-csoport fajainak szára többnyire egyszerű 
borragoid virágzattal végződik, a földfeletti szár elágazását a kúszó 
rkizoma dús elágazódása pótolja. 
A virágzat a Borraginaceák családját jellemző, két egyenlőtlen 
ágra oszló, virítás előtt bekunkorodott borragoid, mely fejlődéstanilag 
a forgóhoz áll legközelebb. Muth 1 szerint a borragoid két ágának asym- 
metriája, valamint a lekunkorodás is valószínűleg mechanikai faktorok 
következménye. Gyakori eset, hogy a borragoid egyik ága nem fejlődik 
ki, minek következtében a virágzat egyoldali fürthöz válik hasonlóvá. 
Az egyes virágok fedőlevelének alakja és a csészéhez viszonyított hosz L 
szúsága meglehetősen állandó bélyeget nyújt némely fajok rendszertani 
helyzetének megállapításában. Ugyanez áll a csésze hosszúságára, a 
csészelevelek alakjára, szőrözetére és színére is, a mit a legtöbb auctor 
nem vett tekintetbe. Az 0. Visianii-nél igen gyakori eset 2—3, sőt 
mind az 5 csészelevélnek egymással többé-kevésbbé való összenövése. 
Az 0. arenarium-nál csak ritkán találtam ily csészelevél-összenövést. 
A borragoid legelőször nyíló virágjainak pártái mindig nagyobbak 
a később nyílóknál. A párta hosszának a csészéhez való viszonya, ko¬ 
pasz vagy pelyhes volta szintén jó systematikai bélyegeket szolgáltat. 
A párta torka csupasz ; a Borraginaceák legtöbb genusát jellemző torok¬ 
pikkelyek az Onosmá-nél hiányzanak. A párta belsejét helyettök az 
összehajtó antherák védik, melyekre még jellemző, hogy portokjaik alsó 
végei egymástól elhajolva, a legtöbb esetben a szomszédos portokok 
alsó végével függnek össze. A porzók szálai a legtöbb esetben a párta 
közepe alatt vannak a pártához nőve. A porzószál szabad felső részé¬ 
nek hosszúsága, az anthera hosszúságához viszonyítva, különböző; így 
a hosszabb pártájú fajoknál a porzószál szabad része eléri vagy felül 
is múlja az anthera hosszúságát; ez a körülmény annak az eredménye, 
hogy az antherák csúcsaikkal mindig a párta szegélyének szintjét ipar¬ 
kodnak elérni (egyes keleti fajoknál a pártából messze ki is emelked¬ 
nek) s minthogy az antherák hosszúsága a hosszabb pártájú fajoknál 
is meglehetősen állandó — több esetben az utóbbiaknál az antherák 
még rövidebbek is —, az antherák csakis a porzószálak megnyúlásával 
érhetik el a párta szegélyét. Az anthera két intrors nyílású portokját 
összekötő connectivum a portokok csúcsa felett fehér hártyás, 1 —3 mm. 
hosszú függelékkel bír. Ennek a függeléknek mint rázókészüléknek sze- 
1 Muth, F. : Untersuchungen über die Entwickelung der Inflorescenz und 
der Blütlie, sowie über die angewachsenen Achselsprosse von Symphytum officinale. 
(Flora, XC1. (1902) p. 56—111). 
