HAZAI ONOSMA-FAJAINK. 
413 
rascanihus- nál is találhatók, de ennél a magas, kúpidomú szőrpárna 
csúcsán több egyenlő hosszú, széjj elálló oldalágat visel. Az Onosmá-nél 
ellenben minden egyes asterosetula a nagy serte lapos szőr párnájának 
egy-egy sejtjéből nőtt; nem egyebek tehát ezek az asterosetulák egy¬ 
sejtű, kovasavval impregnált falu apró sertéknél. Számuk különböző a 
heterotricha-csoportnál ; így az 0 . arenarium-nél legegyszerűbb esetben 
csak 1—2 szőrpárnasejt visel igen apró asterosetulát, vagy a szőrpárna 
concentrikus sejtköreinek több sejtje visel asterosetulákat, mi által a 
nagy serte töve körül sugarasan elhelyezkedő, az epidermissel többé- 
kevésbbé párhuzamosan álló apró sertekör keletkezik ; a heterotricha- 
csoport fajain (0. arenarium , pseudo arenarium) tehát az asterosetulák 
száma, főkép a levél felső felületén csekély, 1—7, és aránylag rövidek 
is, minek következtében a szőrpárna maga még jól látható, nincs tehát 
eltakarva az asterosetuláktól ; a levél fonákján azonban ezek a hetero¬ 
tricha-csoportnál is mindig sűrűbbek és hosszabbak, a szőrpárna pedig 
legtöbbnyire kevesebb concentrikus körből áll. 
Az asterotricha-csoport fajainál végül a szőrpárna a legtöbb eset¬ 
ben nem látható, az asterosetulák a levél felső felületén is sűrűn álla¬ 
nak, számuk egy-egy szőrpárnán 3- 15, egyes keleti fajoknál (0. albo- 
roseum stb.) egész 50 is lehet. Utóbbi esetben igen hosszúak és vékonyak 
is s a szomszédos szőrpárnák csillagos sertéivel összekuszálódva, a nö¬ 
vénynek igen sűrű és vastag, fehéres bársonyos mezt kölcsönöznek. 
A heterotricha- és asterotricha-csoport ezen csillagos sertéi leg¬ 
többször jóval hosszabbak a haplotricha-csoport apró sertéinél, viszo¬ 
nyítva másrészt a nagy serték hosszúságához, lehetnek sokszorosan 
rövidebbek, mely eset főkép a heterotricha-typusnál a levél felső felü¬ 
letén levő sertékre nézve áll ; az erdélyi 0 . viride és a mediterrán 0. 
echioides levelének felső felületén 1 k— Va az arány, míg a levél fonákján 
gyakran alig hosszabbak és vastagabbak a nagy serték, sőt gyakori 
esetben teljesen hiányzanak és csak a csillagos serték vannak meg. Az 
asterotricha-csoport nagy sertéi és csillagos sertéi, főkép az európai 
mediterrán fajoknál többé-kevésbbé rásimulnak az epidermisre, gyakran 
egészen szorosan ráfeküsznek (0. stellulatum, angusti folium, Spruneri), 
a mi miatt általában szürkés szín jellemzi az e csoportba tartozó fajokat. 
Az asterotricha-csoport összes fajainál a setulák mindig hiányza¬ 
nak; kevés setulát és csak a levél szélén és fonákján a középér mentén, 
csak a heterotricha-csoport fajainál találunk. Az apró sertéknek a csil¬ 
lagos sertékkel való eme helyettesítését tehát úgy fogom fel, hogy a 
haplotricha-csoport fajait jellemző szétszórt apró serték az asterotricha- 
csoportnál mintegy lokalizálódtak a nagy serték szőrpárnájának sejtjeire, 
az így módosult szőrözet az epidermisre rásimulva s a szomszédos 
