HAZAI ONO SMA- FAJAIN K. 
415 
O. eckioides és gyakran az O. stellulaium leveleinek egész felületén, 
a hol a serték igen jelentékeny részének töve és szőrpárnája fehérségé¬ 
vel világosan láthatóvá válik, mig a többi, nem cystolithes serték töve 
már bibircseinek hiánya miatt is átlátszatlan, sötét marad. 
A szőrözet mintegy negyedik fajtájának vehetjük az Onosma pár¬ 
tájának felső részén mutatkozó apró, puha, hajlékony szőröket; a párta 
epidermis-sejtjei különben, valamint a porzó antheráinak széle is erősen 
kiemelkedő, kúpos, tehát némileg papillosus felülettel birnak. 
A szár szerkezete. A szár anatómiai viszonyai a Borragina- 
ceák szárának általános typusát mutatják. Schieler és Jodin vizsgálatai 
e téren is csak megerősítést 'nyernek. A szár epidermisének oldal- és 
belső falai meglehetősen vastagok, különben meglehetősen isodiametriku- 
sak s a szár hosszában nyúltak. Az epidermis sejtrétege alatt találjuk 
a kérget, melynek legkülsőbb, tehát közvetlenül az epidermis alatti 
része 1—3, az epidermishez hasonló, eleinte chlorophylldús sejtsorból 
áll, alatta ismét egy sejtsorból álló, ovális, vastagabb vagy vékonyabb 
falu (az 0. Visianii-nál pl. állandóan vékonyabb falu és nagyobb lu- 
menű), igen keskeny sejtközi járattal biro kéreg-collenchyma 
következik, mely befelé fokozatosan vékonyodó falu sejtekbe megy át; 
ez utóbbiak az idősebb száron erősen összenyomódva, összelapulnak. 
Ezek alatt, közvetlenül az edénynyalábra támaszkodik a vékony 
sejtrétegű, keményítő-szemcséket bőven tartalmazó sejtekből álló nya¬ 
lábhüvely (pillo eoi erma). 
A kéreg rétegein belül következő edénynyalábgyűrű Schiblee 
szerint a fejlődés igen korai szakában alakuló procambiumból (Schibler- 
nél «hapalom» gyűrűből) fejlődik. A Borraginaceák egy nagy csoportját, 
a Borrageák tribusát jellemzi az e procambiumból gyorsan képződött, 
később másodlagos elemekből, tehát leginkább farostokból álló, vastag, 
folytonos, összefüggő edénynyalábgyűrű. Az edénynyalábgyűrű külső, 
phloëm része folytonos, rostacsőből és kisérősejtekből álló háncsból áll, 
melyet kívülről a kéreg felé egy vékonyabb, majd összefüggő, majd 
szaggatottan mutatkozó báncsrostréteg vesz körül; a cambium alatt, a 
vastag, összefüggő farostréteg következik ; ez igen tömött, többé-kevésbbé 
radiális sorokban elhelyezkedő, kissé négyszögletes, igen vastag (5—6 g), 
kis lumenű farostokból áll, melyek igen ferde, vagy egymásba ékelődő 
keresztfallal és balfelé fordult, elég sűrű udvaros gödörkés vastagodással 
bírnak. Az idősebb edénynyalábgyűrű radiális irányában 10, egész 20 
ilyen farostsejt is számlálható egy sorban. A farostgyűrűnek belső, bél 
felé eső részében mind sűrűbben, gyakran radiális sorokban lépnek fel 
az edények; a külsőbbekre jellemző az egyszerűen gödörkés vastagodás, 
míg a bél felé eső edények csavaros vastagodásnak. Az edénynyaláb- 
