HAZAI ONOSMA -FAJAINK. 
417 
Végeredményben tehát a hazai önosma-fajok anatómiai bélyegei 
között keveset találunk olyat, mely alkalmas volna az egyes fajok közt 
fontosabb anatómiai különbségek megállapítására. Összegezve ezeket az 
anatómiai különbségeket, legélesebbeket a szőrök alakján és elhelyez¬ 
kedésén találtam, a leveleken egyéb anatómiai különbséget pedig alig 
fedezhettem fel. Az idősebb szár farostgyűrűjének vastagsága az 0. Vi- 
sianii-nél radiális irányban 25—35 farostnak vastagságával egyenlő, az 
0. arenarium-, viride-, echioides - nél 15—25, az 0. stellulatum-ml 
12—16 farost vastagságával; utóbbinál még a farostok valamivel szű- 
kebb lumenűek és vastagabb falúak is a többi fajokénál. A bélsejtek 
legtágabb lumennel és legvékonyabb (1*5—2 p) fallal az 0. Viçianii- 
nál bírnak; az 0. arenarium-, viride- és echioides -nek körülbelül egy¬ 
forma vastagságú (2—3*5 p) a bélsejt fala; az 0. stellulatum-nél, mint 
már említettem, 7*2—7*5 p vastagok, teljesen fásodottak és erősen 
megnyúltak a bélsejtfalak s meglehetősen sűrű udvaros gödörkés vasta¬ 
godással bírnak, míg a többi fajoknál e vastagodások vagy egyáltalán 
nem, vagy csak ritkábban fordulnak elő. 
III. ÖKOLÓGIAI ÉS ELTERJEDÉSI VISZONYOK. 
Úgy a hazai, mint a mediterrán Onosma-ia jók úgyszólván mind 
egyenlő vagy legalább igen hasonló ökológiai faktorok befolyása alatt 
fejlődtek ki ; ez a befolyás kifejezést nyer az összes fajok meglehetősen 
egységes biológiai, belső és külső morphologiai szerkezetében. Az összes 
fajok a xerophil növényszövetkezethez és pedig leginkább a sziklai ve- 
getáczióhoz tartoznak, Warming felfogása értelmében, 1 az Ö. arenarium 
és pseudo arenarium inkább a homoki, pusztai vegetáczióban, míg az 
0. echioides, Visianii psammophil ligetekben, erdőkben is mutatkoznak. 
Ennek megfelelőleg alakulnak mindenek előtt a külső morphologiai vi¬ 
szonyok : keskeny, visszahajlott szélű, többnyire mereven felfelé álló 
levél, mindenekelőtt pedig a sűrű szőrözet., mely különösen a medi¬ 
terrán fajoknál a túlságos transpiratio elleni védekezésében igen jellemző 
módosulásokat mutat. A rendelkezésemre álló herbáriumi anyag s az 
ide vonatkozó irodalom bizonyítják, hogy e tekintetben az asterotricha- 
typushoz tartozó fajok (0. echioides, erectum, angustifolium) magasabb 
fokot, alkalmasabb berendezést mutatnak a haplotricha-fajokkal szemben. 
Az asterotricha-fajok legtöbbnyire lelapult sertéikkel és a szőrpárnára 
lokalizálódott, csillagosán szétterült apró sertéivel intensivebben akadá- 
1 Warming : Lehrbuch der ökologischen Pflanzengeographie. Deutsche Aus¬ 
gabe von E. Knoblauch, Berlin, 1896. 
Annales Musei Nationalis Hungarici. IV. 
27 
