422 
JÁVORKA SÁNDOR 
oldalágaival együtt többnyire sötét ibolyaszinű beíuttatással, 3—5 mm. 
hosszú, berzedten elálló sértőkkel s a serték közt elálló apró (—0*5 mm.) 
hosszú sertékkel borítva. Tőlevelei az első éves, meddő levélrózsákon 
igen sűrűn állók, a virágzó szár tövén már teljesen elszáradtak, a levél¬ 
maradványok a szár tövét vastagon veszik körük A tőlevelek alakja 
keskeny szálas vagy keskeny szálas lándzsás, tövük felé lassan szárnyas 
nyélbe keskenyedők, lemezük egyenletesen széles vagy közepén szélesebb ; 
levelek hossza 15—25 cm., szélessége (5—)7(—9) mm. ; a szárlevelekkel 
együtt felső lapjukon, szélükön, alul pedig a tőleveleknél csak a közép 
ór mentén 2—4 mm. hosszú, elálló sertékkel; a serték szőrpárnája 
1—4 sejtkörből áll; a szőrpárna a levél szilién 0*5—1*5 mm. átmérőjű, 
a levél fonákján kisebb; a serték között a levél igen sűrűn álló, vé¬ 
kony, szabad szemmel alig kivehető apró szőröktől pelyhesedő. A szár¬ 
levelek és az oldalágak fedő levelei egész 7 cm. hosszúak, vállukon 
— 1 —1*5 cm. szélesek, lassan hegyesedő csúcsba keskenyedők. A felsőbb 
oldalágak többnyire csak felső részükben, a virágzat alatt bírnak 2—5 
kisebb levéllel. A borragoid virágzat mindkét ága 5—10 virágú. A csésze 
sallangjai szálas lándzsásak, vagy lándzsásak, csúcsuk felé alig keske¬ 
nyedők, csúcsukon hirtelen hegyesedők, virágzáskor 11—15 mm. liosz- 
szúak és 2—3 mm. szélesek; a terméscsésze sallangjai 1*7—2 cm. 
hosszúak, 3—5 mm. szélesek. Párta 1*5—1*7 cm. hosszú, eleinte a csé¬ 
széből alig, később hosszának legfeljebb egy harmadával emelkedik ki. 
A portokok hosszuknak alsó negyedében függnek össze az eresztékkel, 
alsó végük a párta alsó szélétől 9—10 mm. távolban van. 
Terem füves, sziklás, napos helyeken, többnyire mészkövön, rit¬ 
kábban homokos talajon. Virítás ideje: május— junius. 
Az összes többi hazai Chzo.sma-fajtól minden részében élesen kü¬ 
lönbözik; kétéves gyökere, magános, aljától ágas, többnyire sötét ibolya¬ 
színű szárával, élénkzöld színével, berzedt, mindig kopasz szőrpárnával 
biró sertéivel és sűrű apró seriéivel, nagy csészéjével, pelyhes, a virítás 
kezdetén fehér pártájával és nagy, 5—6 mm. hosszú makkocskáival a 
hazai fajok közt a hozzá legközelebb álló 0. arenarium- tói mindjárt 
megkülönböztethető. 
Az első hazai auctorok (Winterl, Kitaibel, Sadler stb.) az 0. 
Visianii- 1 a typusos 0. echioides L.-nek tartották. Az első helyreigazí¬ 
tást Kerner 1 végzi, midőn bebizonyítja, hogy Linné 0. echioides-e a 
mediterrán-terület leggyakoribb Onosma- fajára vonatkozik, a budai 
hegység és egyáltalában a magyar középhegység több pontján termő, 
0. echioides- nek vélt Onosmá- 1 pedig az alsó-ausztriai Baden környé- 
1 Kerner 1. c. p. 161 162. 
