452 
Dl SOÓS LAJOS 
Igen érdekes a tátrai előfordulás. Itt e csigák a Drechselhäuschen 
nevű hegylejtőn lévő vízesések forrásainak jéghideg vizében, 1600 m. 
magasságban élnek/ 1 Kivételes körülményekhez alkalmazkodva szerve¬ 
zetük is átalakult. Jóval nagyobbra nőnek, mint egyebütt; tekercsük 
igen magas, kiemelkedő, úgy hogy házuk szinte tornyosnak tűnik fel. 
Átmérője és magassága egyenlő nagy, a többi termőhelyekről származó 
példányok átmérője ellenben mindig nagyobb a magasságnál. 
A tapolczai meleg források Neritiná- ja az irodalomban N. Pre- 
vostiana var. hungaricct (Kstr.) Mets, néven szerepel. Kobelt szerint 2 
a typikus Prevostianá-tól abban tér el, hogy tekercse valamivel maga¬ 
sabb, a héj nyílása pedig valamivel megnyúltabb. 
A tekercs tapasztalásom szerint egyáltalán nem magasabb, mint a 
typikusnak tartott formákon, abban azonban eltér tőlük, hogy az utolsó 
kanyarulat nem mindig élezett, továbbá, hogy a nagyobb átmérő irá¬ 
nyában nyúltabb, s így közeledik a szicziliai N meridionalis -hoz. Szí¬ 
nezete annyiban érdekes, a mennyiben fekete alapszínét gyakran haránt¬ 
sorokba rendeződött világos foltok szakítják meg, a mi ismét egy déli 
faj, a N. peloponnesia jellemző bélyege. 
A tatai Neritiná alakjára nézve megegyezik a vöslauival, színezet 
és rajzolat dolgában azonban lényegesen eltér tőle. Említettem, hogy a 
vöslaui példányok tiszta feketék, néha lilaszínűek; a tataiak ellenben 
sohasem feketék, hanem alapszínük mindig világosabb vagy sötétebb 
lila. A színezet egyszer egységes, máskor azonban több-kevesebb világos 
folt tarkázza, s e foltok rendesen szabálytalan hullámos vagy szabályos 
zeg-zúgos vonalakká egyesülnek. A zeg-zúgos vonalakkal díszített pél¬ 
dányok rajzolata igen hasonlít a N danubialis rajzolatához s Hazay 
Tatán gyűjtött és később a Nemz. Múzeumba jutott példányait N. danu¬ 
bialis var. thermalis néven jelölte is meg. Kétségtelen azonban, hogy 
a tatai Neritiná nem azonosítható a danubialis-szsl, mivel ez utóbbi, 
mint már említettem, a nagyobb termetű, a nagyobb átmérő irányában 
erősen megnyúlt Neritiná- k közé tartozik, a N. fluviatilis csoportjába. 
Kétségtelenül a rajzolat tévesztette meg Koiuvios-t is, midőn a szóban 
forgó formát a N. fluviatilis var. Parreysi ViLLA-val azonosította. Kormos 
arra is hivatkozik, hogy a tatai meleg források közelében lévő mész¬ 
tufában megtalálta a N. fluviatilis törzsalakját is. Kormos úr szívessé¬ 
géből volt alkalmam a mésztufában talált példányt az élő tataiakkal 
1 Hazay, áz északi Kárpátok vidékének Molluska-faunája. (Math, és Termé¬ 
szettud. Közi. XIX. köt. 6. sz. p. 374 — 75) és : Die Mollusken-Fauna der Hohen 
Tátra. (Jalirb. deutsch, malako-zool. Ges. Bd. XII. p. 37—3S.) 
2 L. c. p. 15. 
