A HELIX ARBUSTORUM HÍM CSIRESEJTJÉNEK FEJLŐDÉSE. 
235 
felé oszolva két II-rendű spermát o cytát hoz létre. A Il-rendű sper- 
matocyták még egyszer oszlanak, a mely oszlás eredménye a két sper¬ 
matida. A spermatidák közvetetlenül spermatozoákká alakulnak át. 
A spermatocyták két oszlása az u. n. érési időszakra esik. 
2. A spermatogoniák. 
Mielőtt a kifejlődött Helix spermatogoniáiról szólanék, röviden 
ismertetnem kell Ancel nagy dolgozatának (2) azt a részét, mely a 
fiatal csirasejtekkel foglalkozik. Ancel dolgozata különösen azért fontos, 
mert végig kíséri a Helix pomatia csírasejtjeinek a fejlődését attól az 
időponttól, melytől kezdve az ivarmirigy már egyáltalán megkülönböz¬ 
tethető az embryo testének egyéb részeitől. 
Ancel a még csak pár napos embryo ivarmirigyét egyetlen csőből 
(acinus) állónak találta. Ennek a csőnek a falát egyetlen mirigy sejt¬ 
réteg béleli ki. A sejtek határa bár kevésbbé éles, de mindazonáltal jól 
fölismerhető. Magvukban nagyon sok, erősen festődő chromatinrög, 
elírom ornera van. A chromomerák a mag belsejét teljesen kitöltik, úgy 
hogy a mag vashæmatoxylinnel való festés után majdnem egészen fekete. 
Ezek Ancel szerint a legelső megkülönböztethető csírasejtek. Közöttük 
itt-ott nagyobb sejtek láthatók, melyek szomszédjaiktól nemcsak nagy¬ 
ságuk, hanem magvuk sajátságai révén is elütnek, a mennyiben sokkal 
kevesebb chrom ornera van bennük, de azok egyike-másika igen tekin¬ 
télyes nagyságú. Ancel az előbbieket indifferens hámsejteknek 
nevezi. Jellemzi őket, hogy chromatinjuk többé-kevésbbé megnyúlt 
chromomerákra tagolódott, melyek egymástól határozottan el vannak 
választva. Ellenben az utóbb említett sejtek olyan sejtek, melyek át¬ 
alakulófélben vannak «nagy csírasejtekké». Ezek fokozatosan 
nagyobbra és nagyobbra növekszenek, chromomeráik pedig ugyanakkor 
megrövidülnek, zömökebbekké válnak, egyesek összeolvadnak egymással 
s így szabálytalan chromatinfoltok keletkeznek belőlük, melyeknek többé- 
kevésbbé gömbded középpontjuk van s abból gyakran elágazó nyúlványok 
erednek. A chromomerák fokozatosan elveszítik a vashæmatoxylinhoz 
való affinitásukat s mindinkább barnás színűek lesznek. Lassanként az 
összes chromatin barna színűvé lesz, leszámítva egyes gömbölyded ré¬ 
szeket, a chromatinfoltok említett középpontjait, a melyek továbbra is 
feketére festődnek s végső alakjukban sejtmagvakat, «nucléoles nucléini- 
ens», alkotnak. A mag a fejlődésnek ebben a szakaszában hatalmas 
nagyságúra növekedik, plasmája azonban nem gyarapszik ugyanolyan 
mértékben, azért a sejt ekkor kevés plasmából és a magból áll, mely 
utóbbiban nehány fekete magvacska és, aránylag kevés, barnás chromatin 
