A HELIX ARBUSTORUM HÍM CSÍRASEJTJÉNEK FEJLŐDÉSE. 
244 
helyesebben a mag és plasma kölcsönhatásának eredményéül tekintik. 
Annyi kétségtelen, hogy az öröklékenység problémáját bármiképen ma¬ 
gyarázzuk is, a szervezetre nézve mindenesetre rendkívül fontos, hogy 
merned chromatint, s azonkívül hány chromosomát örökölt őseitől. 
Az egyes fajok chromosomáinak száma nagy általánosságban véve tudva¬ 
levőleg állandó, vagy legalább is számuk igen szűk határok között in¬ 
gadozik, 1 a miből arra kell következtetnünk, hogy az egyes fajokra 
nézve fontos, hogy chromosomáik száma ne változzék meg. Mivel azon¬ 
ban a megtermékenyítés alkalmával két mag egyesül egymással, az 
egyesülésből származó új szervezetnek természetesen kétszer annyi chro¬ 
mo Somájának kellene lenni, mint szüleinek, ha egész, helyesebben szólva 
a chromosomák teljes számával biró magvak egyesülnének egymással» 
s azt is könnyű belátni, hogy a chromosomák számának az utódok 
során ebben az esetben arithmetikai haladvány szerint kellene növekednie. 
Ez azonban nem következik be, és pedig azért, mert a chromosomák 
száma az érési oszlások folyamán az illető fajra jellemző számnak a 
felére csökken, vagyis redukálódik, s a chromosomák száma úgy lesz 
ismét teljessé, hogy a fél chromosoma-számmal biró hím és női csíra¬ 
sejtek egyesülnek egymással. 
A reductio fogalmát tudvalevőleg Weismann (124) állapította meg 
elméleti alapon, s föltevését azután a későbbi vizsgálatok fényesen 
igazolták. Az érni készülő csirasejtek Weismann föltevése szerint két¬ 
szeresen oszlanak. Az első oszlás semmiben sem tér el a rendes oszlás¬ 
tól, a hogyan pl. a somatikus sejtek oszlanak, a mi azt jelenti, hogy 
az első oszlásból eredő két sejt chromosomái az anyasejt chromosomái¬ 
nak hosszant való kettéhasadásából keletkeznek, s a hasadásból kelet- 
1 Meg kell jegyeznem, hogy a chromosomák száma nem annyira állandó, 
mint a hogyan a biológiai köztudatban él. Pl. a Syrbula nevű sáskának Montgomery 
szerint egyszer 10, máskor 12, a Lycosa nevű póknak ugyancsak Montgomery szerint 
12—15, a Lygaeus nevű poloskának Wilson szerint 8 vagy 9, a Forficulá- nak 
Zweiger szerint 12—14 chromosomája van. Ismeretesek továbbá olyan esetek is, 
a midőn bizonyos fajokban kétféle chromosoma- számot olvastak, melyek egyike 
kétszerese a másiknak. Pl. az Ascaris niegalocephala univ alens -nek 2, a bivalens- nek 
4, a Styleopsis nevű Ascidiä- nak 4 vagy 8 (Julin), az Echinus microtuberculatus- 
nak 18 vagy 36 (Poveri, Stevens) a Planariá-n-ák 3 vagy 6 (Stevens), az Artemiá- 
nak 84 vagy 168 (Brauer). Ezeket az utóbbi eseteket abból lehet magyarázni, hogy, 
mint be van bizonyítva, bizonyos esetekben 2—2 chromosoma ú. n. bivalens, két¬ 
értékű chromosomává egyesül. Nehezebb magyarázni a nyúl chromosáinak számá¬ 
ban megnyilvánuló nagy változékonyságot. Ez állat chromosomáinak száma u. i. 
Winiwarter szerint 38 és 80 között változik. Mivel az emlősök apró chromo somáit 
általában, s különösen ilyen nagyszámú chromosomát nagyon bajos dolog pontosan 
megszámlálni, nem lehetetlen, hogy Winiwarter adata téves számláláson alapszik. 
Annales Musei Nationalis Hungar>ci. VIII. 
16 
