Dü SOÓS LAJOS 
24-2 
kezett fél chromosoma egyike az egyik, másika a másik sejtbe vándorol. 
Weismann ezt az oszlást, mely a chromosomák számbeli viszonyait ter¬ 
mészetesen nem változtatja meg, æquatiôs oszlásnak nevezi. Magyarul 
ikeroszlásnak nevezhetjük, mert két teljesen egyenlő értékű új sejtet, 
illetőleg sejtmagvat eredményez. A második érési oszlás közvetetlenül 
követi az elsőt a nélkül, hogy a mag előbb nyugalmi állapotba térne. 
Ez a második oszlás annyiban tér el az elsőtől, hogy a chromosomák 
akkor nem hasadnak kétfelé, hanem egyszerűen két csoportra válnak 
szét, melyek egyike az egyik, másika a másik sejtbe jut. Ily módon a 
második oszlásból származó két sejtnek csak félannyi chromosomája 
lesz, mint a mennyi az anyasejtnek volt. Weismann ezt az oszlást re- 
ductiós oszlásnak nevezi. Magyarul csökkentő oszlásnak hívhatjuk. 
A későbbi vizsgálatok, mint említettem, fényesen igazolták Weismann 
föltevésének helyességét, de azt is kiderítették, hogy a reductio folya¬ 
mata sokkal bonyolultabb, mint a hogyan a hypothesisből következtetni 
lehetne. 
Sokáig teljességgel kétséges volt, hogy egyáltalában van-e szer¬ 
vezet, melyben a chromatin csökkenése ilyen, mondhatnám schematikus 
egyszerűséggel folyik le. Csak 1905-ben sikerült kimutatnia Goldschmidt- 
nek (33), hogy a Zoogonus mirus nevű métely petéjének érése valóban 
e szerint az egyszerű mód szerint megy végbe. A Zoogonus petéjében 
az első érési oszlás, vagyis az első iránytest kilökése alkalmával 10 
chromosomát találunk, ugyanennyi van a< blastomerákban, a somatikus 
sejtekben és a spermatogoniákban. is, ez tehát a chromosomáknak a 
fajra jellemző, ú. n. normális száma. Ezek a chromosomák az első 
érési oszlás alkalmával hosszant kétfelé hasadnak, úgy hogy a petébe 
és az első iránytestbe 10—10 chromosoma jut. A chromosomák a má¬ 
sodik érési oszlás alkalmával nem hasadnak, hanem 5 közülök a sejt¬ 
ben marad, 5 pedig a 2. iránytestbe vándorol. A csökkenés tehát teljesen 
a W eismann-í éle hypothesis értelmében megy végbe. Goldschmidt a 
reductiónak ezt az egyszerű módját ősi typusnak nevezi. 
Goldschmidt nagyértékű eredményeinek értékét Schreiner A. és 
K. E. (112) kétségbe vonta ugyan s azt iparkodott kimutatni, hogy a 
chromosomák normális száma nem 10, hanem 20—26, a redukált szám 
pedig nem 5, hanem 10—13, s egyszersmind azt is iparkodott bebizo¬ 
nyítani. hogy a reductio az ú. n. Tomopteris-typus szerint (v. ö. 110) 
megy végbe, azonban Goldschmidt válaszának (36) érvei, továbbá újabb 
rajzai az ő igazát bizonyítják és így kétségtelennek kell tartanunk, hogy 
a reductiónak ez az egyszerű módja valóban előfordul, a mit egyébként 
PRANDTL-nak, PopoFF-nak és ENRiQUES-nek Protozoák- on végzett vizsgálatai 
is bizonyítanak. Prandtl mutatta ki elsőnek, hogy a Protozoák (Didi - 
