a melyekben az egyes fonalak találkoznak, mindig több chromatin 
halmozódik föl. A I. spermatocytáknak mindig tekintélyes magvacs- 
kájuk van, s ez az a bélyeg, a melynél fogva a spermatogoniáktól 
mindig biztosan meg lehet őket különböztetni. Hogy az I. spermatocy¬ 
táknak ez a nyugalmi állapota meddig tart, azt bajos volna pontosan 
meghatározni, azonban aligha tarthat soká, a mit abból következtetek, 
hogy a fejlődés következő szakaszáig sem az egész sejt nem növekedik 
észrevehetően, sem a plasma és a mag nagyságának aránya nem válto¬ 
zik meg. Ezt a stádiumot a VII. T. 11. rajza ábrázolja, mely a magosz¬ 
lás legkorábbi szakaszában lévő sejtet tüntet föl. Az oszláshoz való 
készülődésre vall az, hogy a chromatin már határozottabb, élesebb fona¬ 
lakba kezd rendeződni, vagyis a gomoly (spirema) kezd kialakulni. 
Azonban a chromatin fonalas szerkezete sokkal élesebben tűnik föl a 
következő stádiumban (VII. T., 12. r.). Az oszlásnak azt a phasisát, 
melyet az utóbb említett rajz tüntet föl, még egy másik, rendkívül jel¬ 
lemző tünemény is élesen megkülönbözteti a megelőző stádiumtól, az 
t. i., hogy a chromatin az időközben kissé megnövekedett sejt egyik 
részébe húzódik s ott erősen festődő tömeget alkot, míg a mag többi 
része víztiszta lesz. A magvacska a chromatinfonalak közt a maghártya 
közelében foglal helyet. 
A chromatinnak ily módon való elhelyezkedése, egyoldalú össze¬ 
húzódása nagyon jellemző bizonyos állatoknak és növényeknek mind 
hím, mind női csírasejtjeire. Ezt a jelenséget Moore-ó1 (81) eredő név¬ 
vel synapsis-nak szokták nevezni. 
A synapsis stádiumot különböző tárgyakon számos régebbi és újabb 
búvár megfigyelte. Az irodalmi adatok tanúsága szerint eddig a követ¬ 
kező állatokon figyelték meg : Coelenterata : Sycandra (?, Jörgensen), 
Gonionemus (Bigelow) ; férgek : Ascaris (Brauer, Schabaschnikoff, Tret- 
jakoff), Dicrocoelium la/nceatum (Goldschmidt), Planaria lactea (Arnold), 
Lumbricus (Calvins), különböző gyűrűsférgek (Vejdovsky, Schreiner A. 
és K. E.) ; ízeltlábúak : Copcpoda (Häcker, Rückert, Lérat), Ostracoda 
(Woltereck), Peripatus (Montgomery), rovarok (Henking, Montgomery, 
Paulmier, de Sinéty, Baumgartner, Earmer és Moore, Stevens, Otte, 
Nowlin, Davis, Munson, Morse), pókok (Wallace) ; Mollusca (Bolles Lee, 
Bonnevie, Popoff); Ascidiae : dona (Maréchal); gerinczesek : Amphioxus 
(Maréchal), halak (Moore, Schreiner A. és K. E., Farmer és Moore, 
Maréchal), kétéltűek (McGregor, Janssens, Eisen), emlősök (Winiwar, 
ter). Mint ebből a teljességre számot nem tartó összeállításból látható- 
ha synapsis mondhatnám általánosan jellemző sajátsága az állatok ovo- 
ill. spermatocytáinak. Theoretikus jelentőségének méltatására alább fogok, 
rátérni, itt csak azzal a sokat vitatott kérdéssel foglalkozom, hogy a, 
