A HELIX ARBUSTORUM HÍM CSÍRASEJTJÉNEK FEJLŐDÉSE. 
255 
nek az imént ismertetett menete kétségtelenné teszi, hogy ez a mag 
egyáltalán nem sorozható a «nyugvó» magvak közé. 
A sejt ekkor már igen tekintélyes nagyságúra növekedett. Plasmája 
dús, melyben FLEMMiNG-féle folyadékkal való rögzítés után mindig hatal¬ 
mas, vashæmatoxylinnal feketére festődő, festetten állapotban erősen fény¬ 
törő, sárgásszínű chromidialis készülék van. Ez a készülék számos éles 
körvonalú, hajlott vagy pálczikaalakú képződményből áll, melyek egy 
homogén, sötétebbre festődött sejtrész felületén helyezkednek el. A VIII. T. 
5. r.-án két ilyen pálczika (pseudochromosoma, Heidenhain) látszólag 
eme tér belsejében van ugyan, ez azonban csak látszat, mert valójában 
azok is a felületen vannak s csak azért kerültek a tér belsejébe, mert 
hogy fel lehessen őket tüntetni, a rajz síkjába kellett őket vetíteni. 
A pseudochromosomák száma nagyon különböző. A készülék homogén, 
sötétre festett része a MEVEs-féle idiozomá-nak felel meg. A plasmában 
azonkívül még több szabálytalan rög- vagy fonálalakú képződményt 
is lehet találni, melyek chemiai szerekkel szemben teljesen úgy visel¬ 
kednek, mint a chromidialis készülék alkotórészei, nevezetesen teljesen 
úgy festődnek. Ezek a testek a MEVES-féle mitockondriák-kal azonosak. 
Közelebbi rokonságukat Popoff (94) vizsgálatai bizonyítják, melyeknek 
értelmében a pseudochromosomák a mitochondriákból keletkeznek oly 
módon, hogy azok pálczikaalakú képződményekké csoportosulnak. 
A chromosomák a fejlődés következő szakaszában alakulnak ki úgy, 
a hogyan később a magorsó középsíkjában elhelyezkednek. 
A végleges kialakulás azzal kezdődik, hogy a chromatin a mag- 
recze egyes pontjain, különösen az achromatikus fonalak keresztezési 
pontjain, mind nagyobb és nagyobb tömegekben kezd összegyülekezni. 
Ezzel egyidejűleg a magrecze is határozottabb részekre tagolódik. A ki¬ 
alakulófélben lévő chromosoma egyes részeit, a kisebb-nagyobb chromo- 
merákat ebben a stádiumban még jól meg lehet különböztetni (VIII. T., 
7. r., IX. T., 3. i\), de azt is lehet már látni, hogy az egyes chromo- 
mera-csoportok kezdenek önállóakká válni, bár még lininfonalak és az 
azokhoz tapadó chromatinrészecskék közvetítésével összefüggenek egymás¬ 
sal. Később az összeköttetés mindjobban meglazul s ezzel egyidejűleg 
az egyes chromosomák is élesebben elhatárolódnak (VIII. T., 8. r., 
IX. T., 4. r.), de alakjuk még szabálytalan, határozatlan s még ekkor 
is egészen határozottan meg lehet különböztetni a chromosomákat 
alkotó chromomérákat. Máskor, a mint látszik, a chromosomák kiala¬ 
kulásában nagyobb szabályszerűség nyilvánul meg, mivel a chromome- 
rák előbb nagyobb gömbded csomóba egyesülnek, s azután több ilyen 
gömböcske chromosomává tömörül (IX. T., 1., % r.). A kialakuló chro¬ 
mosomák a lehető legkülönfélébb alakúak lehetnek. Néha egyenesek, 
