A HELIX ARBUSTORUM HIM CSÍRASEJTJÉNEK FEJLŐDÉSE. 
269 
Némely búvár szerint két-két chromosoma párhuzamosan egyesül, 
vagyis egész hosszában összetapacl (parallel conjugatio, accolement, 
juxta positio, para syndesis, side-to-side conjugation), mások szerint egy¬ 
más mögött egyesülnek egymással, vagyis végeiknél fogva kapcsolód¬ 
nak össze (metasyndesis, end-to-end conjugation). Ezt az utóbbi ese¬ 
tet az Ophryotrocha föntebb ismertetett példája tárja elénk (v. ö. 
1. szövegrajz, C). 
Montgomery föntebb említett hypothesise szerint az egyesülő két 
chromosoma közül az egyik apai, a másik anyai eredetű. Montgomery 
ezzel a föltevéssel a MENDEL-féle hybridek bizonyos sajátságait igyeke¬ 
zett megmagyarázni. Hogy a föltevés mennyire fedi a valóságot, arra 
egyelőre nem tudunk válaszolni. Annyi kétségtelen, hogy ezideig nem 
sok érvvel lehet támogatni. 
Az a gondolat, hogy a chromosomák számának csökkenését eset¬ 
leg azoknak párosával való egyesülésére lehet visszavezetni, már a ré¬ 
gebbi irodalomban fölbukkant. Henking (46) magyarázta ily módon elő¬ 
ször a Pyrrhocoris apterus reductióját, azonban gondos analysis alapján 
már Meves (73) kimutatta, hogy Henking adatai és rajzai nem meg¬ 
győzőek annyira, hogy föltevése megállaná a kritikát. A párhuzamos 
conjugatio gondolata szintén elég régi (Kückert, Fick, Born). Moore 
(81) állította föl azt a hypothesist, hogy a chromosomák számának 
csökkenését két-két chromosoma egyesülése vezeti be, a mely egyesülés 
a synapsis idején megy végbe. Közbevetőleg jegyzem meg, hogy Moore 
ezzel az elnevezéssel eredetileg a föltételezett egyesülést jelölte, azon¬ 
ban a kpsőbbi irodalom synapsison a chromatin egyoldalú összehúzó¬ 
dását érti s magam is ebben az értelemben használtam eddig is. 
Hogy a párhuzamos conjugatio tana nemcsak hypothesis értéké¬ 
vel. bir, hanem a valóságnak felel meg, azt először Winiwarter (128) 
igyekezett bebizonyítani az ember és a nyúl ovogenesisén végzett vizs¬ 
gálataival. Szerinte az ovocytákban a növekedési időszak kezdetén a 
korábbi magreczéből finom fonál alakul ki, a mely kezdetben az egész 
magvat kitölti (leptoten mag). A chromatin a következő stádiumban a 
mag egyik részében halmozódik föl, vagy pedig nem analysálható töme¬ 
get alkot (synapsis). A fonalak ebben az időben vagy kettősek már, vagy 
két-két fonál párhuzamosan helyezkedik el, a mi különösen az össze 
nem csomósodott szálakon látható jól. A fonalak nemsokára ismét egyen¬ 
letesen oszolnak szét a mag üregében, ekkor azonban már sokkal vas¬ 
tagabbak, csak kevés helyen kettősek és olvasószerűen egymás mögé 
sorakozó gömböcskékből állanak (paehyten mag). A fonál végül bizo¬ 
nyos számú szelvényre tagolódik s azok igen világosan két párhuzamos 
részből állanak (diploten mag). 
