274 
D? SOÓS LAJOS 
hasadás az ő kifejezése szerint a fonalakban «præfor máivá van» s az 
oszlásra való előkészületet jelzi. 
így szembeállítva az ellentétes nézeteket, ellentétes adatokat, pusz¬ 
tán azok alapján természetesen rendkívül nehéz eldönteni, hogy melyik 
félnek van igaza. Azonban PopoFF-nak (94) a Paluclina és Goldschmidt- 
nek (34) a Dicrocoelium lanceatum ovocytáin, valamint FLEMMiNG-nek (29) 
somatikus sejteken végzett vizsgálatai az ő és Meves igazát bizonyítják. 
Popoff és Goldschmidt szerint a Paludina, illetőleg a Dicrocoelium 
ovocytáinak chromatinja kezdetben vékony fonalakat alkot (leptoten mag), 
melyek később megrövidülnek és megvastagszanak. A fonalak már akkor 
kettéhasadtak, a midőn megvastagodásuk még épen csak hogy megkez¬ 
dődik ; később még jobban megvastagszanak, számuk csökken s hosz- 
szanti hasadásuk végig olyan éles marad, mint kezdetben volt. Fontos, 
hogy fejlődésükben egyáltalán nincs olyan szakasz, melyben teljesen 
összetapadnának. Ezekben az esetekben lépésről-lépésre követhetjük a 
chromatinfonál megvastagodását (v. ö. Popoff, IY. T. 24—31., Gold¬ 
schmidt, VIL T. 5—9. rajzait), de a vastagabb fonalat alkotó két fonál 
egymáshoz való helyzete mindig ugyanaz marad, a mit aligha lehet 
másként magyarázni, mint a hogyan Flemming és Meves értelmezi a 
kettéhasadt fonalak keletkezését. Viszont Flemming (29) szerint a Sala¬ 
mandra osztódó kötőszövet- és endothelsejtjeinek chromatinfonalai rend¬ 
kívül korán, már a sűrű gomoly kezdetén kettéhasadtak, s ezekről a 
fonalakról rajzolt ábrái rendkívül hasonlítanak ÜANSSENS-nek (52) ama 
rajzaihoz, melyeket a Batrachoseps csírasejtjeinek chromatinfonalairól 
adott. Ha azonban az ilyen kettős fonalak nemcsak a csira-, hanem a 
somatikus sejtek oszlását is jellemzik, akkor talajukat veszítik a hozzá¬ 
juk fűzött elméletek is. 
Másrészt pedig Mabcus (63) vizsgálatai azt bizonyítják, hogy a 
chromatin egyoldalú összehúzódása, vagyis a synapsis-stádium előfordul 
a thymus sejtjeiben is a fejlődés bizonyos szakaszában, s az nagyon 
hasonlít a csírasejtek megfelelő állapotához. Tehát a synapsis, a mely 
a parallel conjugatio elmélete értelmében oly szorosan összefügg a chro- 
mosomák egyesülésével, szintén nem kizárólagos sajátsága a csírasejtek¬ 
nek, hanem csak a sejtműködés bizonyos állapotának következménye. 
Vizsgálataim kezdetén, midőn először tűnt föl az a nagy hason¬ 
latosság, mely a Helix arbustorum és a föntebb említett fajok chro- 
matinjának fejlődése közt tapasztalható, magam is azt hittem, hogy e 
faj chromosomáinak átalakulását a párhuzamos egyesülés tana értelmé¬ 
ben kell magyaráznom, s hogy a reductiót erre a folyamatra kell vissza¬ 
vezetnem. Azonban az imént ismertetett tények, nevezetesen, hogy egy¬ 
részt a synapsis-stádium, másrészt meg a kettős chromatinfonalak soma- 
