280 
Di SOÓS LAJOS 
a chromosomák folytonosságát biztosítja, egyáltalán nem festhető álla¬ 
potban volna is meg.» 
A chromosomák a Helix arbustorum spermatozáinak fejlődése 
során nemcsak az utolsó spermatogonialis oszlás után, hanem mint 
láttuk a spermatocytákban is, a synapsist követő időszakban, elveszítik 
egyéniségüket, akkor, a midőn a magban magrecze alakul ki (Vili. T., 
5. r.). A fejlődésnek ezt a szakaszát az individualitás tanának szem¬ 
pontjából kevésbbé fontosnak tartom, mert még mindig gondolható 
volna, hogy az előzőleg kialakult chromosomák egymás sorjában rende¬ 
ződnek el, valami módon összetapadnak s így alkotják a magreczét, de 
a melyben az egyes chromosomák megőrzik egyéniségüket, ha mindjárt 
chromomeráik összefüggése kissé lazább is lett. Azonban a fejlődés kö¬ 
vetkező szakasza ellentmond ennek a föltevésnek. Ugyanis a linin ebben 
az időszakban megkevesbbedik, utóbb majdnem egészen eltűnik, s így 
eltűnik az az anyag, a mely a chrom omerákat összetartotta, minek 
következtében a korábbi fonál részecskéire hull szét. A magban ilyenkor 
a magvacskán kívül csak a lininszövedék maradványait, világos, nem 
festődő karyoplasmát és az ebben elszórt elírom omerákat -lehet látni, 
mely utóbbiak a következő stádiumban egyes góczpontok körül kezdenek 
csoportosulni, azonban ezek a góczok még annyira határozatlanok, hogy 
a chromosomákról még nem lehet beszélni (IX. T., 3. r.). Ezek csak 
akbor öltenek határozott alakot, a midőn az egyes csoportokat össze¬ 
kötő chromomera-sorokat valamelyik csoport magához vonzza, mintegy 
fölszívja, úgyhogy a chromomera-csoportok teljes határozottsággal elvál¬ 
nak egymástól. (Vili. T., 8. r.). Innen a chromosomák végleges kialaku¬ 
lásáig már csak egy lépés hiányzik, s a kialakulás akkor fejeződik be, 
a midőn a elíromomerák egységes tömeggé olvadnak össze. 
Alig hiszem, hogy ezeket a tényeket meg lehetne egyeztetni az 
individualitás tanával. A nyugvó mag elíromatinfenalának chromome- 
rákra való széthullását egészen pontosan meg lehet figyelni s így azt 
is meg lehet állapítani, hogy a chromosomák ekkor kétségtelenül el¬ 
veszítik egyéniségüket. Marcus (62) azt véli ugyan, hogy a chromosomák 
voltaképen ilyenkor is megőrzik egyediségüket, mert szerinte nem el¬ 
képzelhetetlen, hogy a chromomerák csoportosulása alkalmával ismét 
azok a részek egyesülnek egymással, a melyek a szétbomlás előtt is 
egy chromo som át alkottak. Azonban ez a föltevés semmivel sem támo¬ 
gatható. Ellenkezőleg, valószínűbbnek tartom, hogy a chromosomák ez 
alkalommal teljesen újjá alakulnak az által, hogy a chromomerák az 
előbbitől eltérő módon csoportosulnak. Föltevésemet arra a physiologia! 
folyamatra építem, melynek következtében a magból a protoplasmába, 
s viszont a plasmából a magba osmosis útján anyagok jutnak be. 
