284 
Dì SOÓS LAJOS 
plasmaarányt szabályozó tényezőnek tekinthető.. Ez áronban tárgyam 
körén kívül eső jelenség. 
A kérdés már most az, hogy az elmondottakat miként lehet alkal¬ 
mazni a csírasejtekre? 
Az összevetés nem nehéz ama, már említett körülménynél fogva, 
hogy a csírasejtek több tekintetben a Protozoa-sejtekkel egyeznek meg. 
A gyorsan szaporodó spermatogoniák erősen működő Protozoa sejteknek 
felelnek meg, melyeknek magva a fokozott tevékenység következtében 
tetemesen megnövekedett, s a melyek ennek következtében többször a 
depressio állapotába jutottak. Ezt nemcsak a mag-plasmaarány nagysá¬ 
gából lehet következtetni, hanem abból is, hogy a spermatogoniák magvai 
hasonlatosan bizonyos szövetsejtek és Protozoák magvához gyakran 
különféle nyújtványokat bocsátanak ki, málnaszerűekké lesznek, néha, 
különösen Protozoák magvai, több összefüggő karéjra tagolódnak. Ezek 
a magvak, mint Hertwig kimutatta, mindig depressiós magvak. A sper¬ 
matogoniák eme kisebbfokú depressiói az által egyenlítődnek ki, hogy a 
sejt mindannyiszor kétfelé oszlik. Azonban az erős működés mindjobban 
megváltoztatja a mag és a plasma arányát, úgy hogy míg a plasma a 
szaporodási időszak elején a maghoz képest elég dús, ez időszak végén 
a mag a plasmához képest rendkívül nagy. Hatalmas mag és az azt 
körülvevő vékony plasma-réteg jellemzi a növekedési időszak elején lévő 
sejtet. Ekkor a sejt újabb oszláshoz készülődik. A chromatin vékonyabb, 
majd vastagabb fonalakká alakul át, s egyben megállapítható az is, hogy 
a mag közben növekedett. A növekedés különösen abban az időszakban 
tetemesebb, a mely a leptoten és a pachyten mag közé esik. Ez a növe¬ 
kedés a Pro to zo a- sejtek ú. n. oszlási növekedésének felel meg. Hertwig 
és Popoff vizsgálatai ugyanis kiderítették, hogy a Protozoák magva köz- 
vetetleníil az oszlás előtt hirtelenül megnövekedik. Hogy a spermatocyták 
ebben az időben csakugyan oszláshoz készülődnek, azt a chromatin vál¬ 
tozásai világosan elárulják, mint azt már föntebb is láttuk. Azonban az 
az oszlás, tudjuk, nem megy végbe, valószínűleg azért, mert a sejt ereje 
a megelőző sok depressio leküzdése közben annyira kimerült, vagyis a 
sejt akkor már oly erős depressióba jutott, hogy annak ellensúlyozására 
az egyszerű oszlás már nem elégséges. A Helix arbustorum spermato- 
cytáinak fejlődésében, mint láttuk, egy ilyen elnyomott oszlás figyelhető 
meg, a Pciludina ovogenesisében Popoff (94) szerint kettő, az egyik a 
pachyten stádium után, a másik akkor, a mikor a bosszant hasadt 
chromatinfonál a tetrádok kialakulása alkalmával haránt irányban ketté- 
oszlik, a mely oszlás épen a tetrádok kialakulását jelenti. Valószínű, hogy 
az ovo- és spermiogenesis egyéb olyan eseteiben, a melyekben a chromatin 
tetrádokká alakul, szintén ilyen elnyomott oszlások fordulnak elő. 
