A HELIX AEBUSTOKUM HÍM CSIBASEJT JENEK FEJLŐDÉSE. 
285 
A sejt a növekedési időszak eme stádiumában jelentkező erős 
depressici a chromatin egy részének a magból való kivetésével ellen¬ 
súlyozza. Ez a chromatin alkotja a plasmában a chromi Jialis készüléket. 
Chromicliákat korábban is lehet találni a plasmában, a mi azt jelenti, 
hogy a depressiónak chromatin-kiküszöböléssel való leküzdése már 
korábban megkezdődött, azonban a chromidiák kialakulása voltaképen 
mégis az említett meghiúsult oszlás idején kezdődik. 
A chromatin tetemes részének kivetésével s így a mag-plasmaarány 
m égj avulásával a sejt életműködései ismét friss erőre kapnak, s most 
már megkezdődik a sejt fokozottabb táplálkozása, a mi a plasma hatal¬ 
mas megnövekedésében is megnyilvánul. Ekkor lép a sejt a voltaképeni 
növekedési stádiumba. 
Eme magyarázatnak egy nehézsége minden esetre van, melyet nem 
hallgathatok el. Nem csekély nehézségbe ütközik ugyanis ama nagy 
chromatinelnyelő tehetség megértése, a mely a pachyten stádiumban 
lévő sejt csekély plasmáját jellemzi. A Protozoák életében ilyen depressio 
után conjugatio következik. A csirasejtek életében ennek megfelelő folya¬ 
mat nem figyelhető meg, s így föl kell tennünk, hogy a plasma chro¬ 
matinelnyelő tehetsége még ekkor is elégséges annyi chromatin föl- 
vevésére, hogy a mag-plasmaarány ennek következtében megjavulhat, 
legalább annyira, hogy a fokozottabb assimilatio ismét megkezdődhetik. 
(A csírasejtek depressiójára nézve v. ö. Popoff két idézett dolgozatát.) 
* 
Goldschmidt (32), mint ismeretes, a chromidiák keletkezését abból 
a föltevésből magyarázza, hogy eredetileg minden sejt kétmagvú. Sze¬ 
rinte a magban kétféle chromatin van: « tífaochrowatin », a mely az át¬ 
örökítő anyagot képviseli és «tropho chromatin» , a mely a sejt egyéb 
működéseinek irányítója. Ez a két chromatinfajta rendesen együtt van 
a magban, az «amphinucleus»- ban, azonban a trophochromatin egyes 
részei erős működés alkalmával a magból a plasmába jutnak s ott a 
chromidiákat, a chromidialis készüléket alkotják. Ezt a folyamatot min¬ 
den fokozottan működő sejtben meg lehet figyelni, de mégis a legjob¬ 
ban szembeötlik a csírasejtekben. 
Kétségtelen, hogy Goldschmidt elméletének több támadható pontja 
van, de az is való, hogy a HEKTWiG-PoPOFF-féle clepressiós-elmélettel 
kapcsolatban jól használható kulcsot ad a sejt életműködéseinek meg¬ 
értéséhez, nevezetesen megérteti azt, hogy a chromatinnak a növekedési 
idő említett szakaszában oly föltűnő megkevesbbedése alkalmával az át¬ 
örökítést közvetítő chromatinrészek nem mennek tönkre. 
