A HELIX ARBUSTORUM HÍM CSÍRASEJTJÉNEK FEJLŐDÉSE. 
lip 
s úgy helyezkedik el, hogy egyik centriola a sejthártyához, a másik a 
maghoz esik közelebb. Az előbbi a distalis, az utóbbi a proximalis 
centriola. Nusbaum (87) szerint a Helix pomatiá- hoz rendkívül hasonló 
H. lutescens spermatidájában két, egymással összekapcsolódott centriola 
van. Bolles Lee (12) és Godlewski (30, 31) vizsgálatai értelmében a 
H. pomatia spermatidájának csak egy centriolája van, a mely az előbbi 
szerző szerint a sejthártya, az utóbbi szerint a mag közelében van. 
Bolles Lee (12) szerint a Korff által említett 2. és 3. centriola azonos 
a magorsó rostjainak megduzzadt végével. Ily testek eredetileg sokkal 
nagyobb, a magorsó rostjainak megfelelő számban vették körül a cen- 
triolát, illetőleg szerinte a «csúcs-tüskét» («épine apical»), de számuk 
később csökkent. 
Hogy az ellentmondó adatok közül melyik helyes, nincs módom¬ 
ban eldönteni. Azonban a Helix arbustorum- ból készített præparatumaim 
kétségbevonhatatlanul bizonyítják, hogy a centriolák már a spermatozoa 
fejlődésének legelső időszakában is végleges helyüket foglalják el. 
A következő stádiumot a XL T. 1. r.-a tünteti föl. A spermatida 
már tetemesen megváltozott. A legföltünőbb változáson a mag ment át, 
a mely erősen megduzzadt, gömbölyűvé vált, chromatinja pedig teteme¬ 
sen megcsappant s csak kevés, víztiszta alapanyagban elszórt chroma- 
tinrög képviseli. Egyben látjuk azt is, hogy közvetetlenül a sejthártya 
alatt lévő distalis centriolából rendkívül finom, csak a legerősebb nagyí¬ 
tással látható fonál nőtt ki : a leendő tengelyfonál farkrésze. Ez a fonál 
igen gyorsan nő és pedig elsősorban a sejt belseje, a mag felé (XL T., 
2. r.) és csakhamar eléri a mag említett bemélyedésében lévő proximalis 
centriolát, a melylyel egyesül (XI. T., 3. r.). A tengelyfonálon ily módon 
két részt lehet megkülönböztetni : a sejtben lévő intracellularis és a 
sejten kívül eső extracellularis részt. Az előbbi sokkal gyorsabban gya¬ 
rapszik, csakhamar sokkal vastagabb lesz a sejten kívül lévő résznél 
(XL T., 3. r.) s vastagabb marad a spermatida egész fejlődése során. 
A distalis centriola ugyanakkor tekintélyes nagyságú lapos koronggá 
alakul át (XI. T., 8. r.). 
A tengelyfonál keletkezésére vonatkozó megfigyeléseim eltérnek 
egyrészt KoRFF-nak (55), PROWAZEK-nek (98) és NusBAUM-nak (87), másrészt 
Bolles LEE-nek (12) a H. pomatiá- n, illetőleg H. lutescens-e n tett meg¬ 
figyeléseinek eredményeitől. Az első három -szerző szerint a spermati- 
dáknak két, esetleg három centriolája van, melyek a sejthártya közelé¬ 
ben foglalnak helyet. A fonál («farokfonál») a distalis centriolából ke¬ 
letkezik; a distalis centriola centrodesmosis útján összekapcsolódik a 
proximalis-szal, mely pálczikaalakúan megnyúlik és ^mindaddig nő, míg el 
nem éri a magvat. Tehát a tengelyfonál intracellularis része e szerint a 
