A HELIX ARBUSTORUM HÍM CSÍRASEJTJÉNEK FEJLŐDÉSE. 
297 
az utóbbiban, vagy ennek a szélén foglal helyet a centrosoma. Azonban 
kétségtelen, hogy a Bolles LEE-féle hyaloplast nem önálló, sajátságos 
szerve a sejtnek, mivel az a része, a melyben a centriola foglal helyet, 
azonos a centrosphaerával, mint azt már fentebb is láttuk, másik része 
pedig nem egyéb, mint a magból kiszorított magnedv. Ennek bizony¬ 
ságául az a körülmény szolgál, hogy csak akkor jelenik meg, a mikor 
a chromatin már tömörülni kezd s a mikor a mag mind kisebb és 
kisebb lesz. A világos test későbben elválik a magtól és anyaga szét¬ 
oszlik a plasmában, tehát a spermatozoa fölépítésében semmiféle szere¬ 
pet sem játszik. 
A fejlődés következő szakaszának jellemző bélyege, hogy a plasma- 
test és a mag a tengelyfonál irányában kezd megnyúlni (XL T., 7., 
8. r.). Ugyanakkor a magnak a tengelyfonáltól elfordult részén, közve¬ 
tettemül a kiszorított magnedv által fölemelt maghártya alatt apró, 
fekete pont jelenik meg (XI. T., 7. r.). Ez a testecske, Bolles Lee 
szerint saroktest, a maghoz viszonyított helyzetét akkor is megőrzi, a 
mikor a folyadékhólyag eltűnik s helyét egy gyöngén festődő képződ¬ 
mény foglalja el (XL T., 8,, 10. r.). Ebből a testecskéből fejlődik a 
spermatozoa csúcsa (perforatorium). Eredete nagyon homályos. A XI. 
T. 7. r.-án feltüntetettnél korábbi stádiumban nem volt alkalmam meg¬ 
figyelni. Az a körülmény, hogy ilyenkor a maghártyán belül fekszik, 
azt bizonyítja, hogy a magból keletkezik. Nusbaum (87), Godlewski (30, 31) 
és Prowazek (98) szerint azonos a magvacskával. Ez a nézet azonban 
téves annál az egyszerű oknál fogva, hogy a spermatidák magvának 
soha sincs magvacskája. 
A XI. T., 9. és 10. r.-a már tetemesen megnyúlt spermatidákat 
ábrázol. A mag a plasmatest egyik végén van, elül kihegyesedő, hátul 
ívesen behajlott, általában véve szívalakú. A csúcsot a saroktest foglalja 
el, az ellentétes részén lévő bemélyedést a centrosphaera tölti ki. 
ÜEiDENHAiN-féle vashaematoxylinnel festett és erősebben kimosott ké¬ 
szítményeken látni, hogy a proximalis centriola a mag belseje felé meg¬ 
nyúlt (XL T., 10., 16. r.). A mellékmag még mindig a mag közelében 
van ; a plasmában sok mitochondriarög és -szemecske látható. A chro- 
matoid test még szintén fölismerhető (XL T., 9. r.). A distalis centriola 
két részre oszlott, egy hátrább fekvő nagyobbra és egy a maghoz kö¬ 
zelebb eső kisebbre. Ez a két centriola első tekintetre teljes korongnak 
látszik, valójában azonban közepén mindkettő át van fúrva, mint át- 
metszetük (XI. T., 18. r.) bizonyítja. Ez a rajz azt a ritkább esetet 
tünteti föl, midőn mind a két centriola egyenlő nagyságú. Hogy a di¬ 
stalis centriola kettéoszlásának mi az oka, azt nem sikerült megállapí¬ 
tanom, valamint azt sem, hogy mikor lyukadt át, illetőleg hogy már 
