122 
D5 BERNATSKY JENŐ 
mely halophyta az egyik ponton — szikes talajon — miért nő meg szé¬ 
pen, más ponton — szintén sziken — miért nem fejlődik ki rendesen, a 
szikes talajt hármas szempontból kell megvizsgálnunk és minél 
több elemi ökológiai tényezőjét kell kutatnunk. Cserháti Sándor 
(Kisérletügyi Közlemények, I. 1898. p. 121.), a szikes talajra vonatkozó 
fejtegetéseiben arra a megszívlelendő eredményre jut, hogy a szikes 
talajnak egy főtulajdonsága physikai szerkezetében keresendő, még¬ 
pedig roppant kemény voltában. A máskor pépszerű szikes talaj, még ha 
kevés Na 2 C0 B -t is tartalmaz, bizonyos időben kőkeményre merevedik meg. 
Világos, hogy a szikes talajnak ezt a tulajdonságát nem szabad szem elől 
tévesztenünk, ha a sziklaké növényzet jelenségeit meg akarjuk érteni. 
Másrészt azonban tudjuk, hogy a szikes talaj nem mindig s nem minde¬ 
nütt kemény, sőt a szerint, hogy inkább «székes» vagy inkábbb «sziksós», 
különböző vidékeken keményebb és puhább szikes talajjal van dolgunk ; 
különösen a frissen felhányt szikes talaj igen puha s puhaságát sokáig 
megtartja. Azonkívül vannak más kemény talajnemek is, a melyeket leg- 
kevésbbé sem nevezhetünk szikeseknek, s a melyeken a szíklakó növény¬ 
zettől egészen eltérő vegetáczió fejlődik ki, fákkal is. A ki alföldi szikéin¬ 
két jól ismeri, tudja, hogy a szikes talaj lapályos vidékhez van kötve, a 
hol sok az álló víz. Alföldi szikéinkén tavaszszal beláthatatlan vízterü¬ 
leteket, óriási tavakat találunk s többnyire csak «székes tó», «sós tó», 
«fejér tó», «sziki pocsolya», «sziki mocsár» fordúl elő, a hol pedig székes 
földekről van szó, ott is rendesen tavaszi árvizekről van panasz, ott is 
esős időben sáros, álló vizektől bejárhatatlan a vidék. De a víz nem 
állandó, hanem nyár idejére rendesen nagy szárazság áll be s akkor csak 
a legmélyebb helyeken marad esetleg egy kis álló víz, magasabb partokon 
a talaj kiszikkad s a legszárazabb helyeken kőkeménynyé válik. Minél 
szárazabb idő jár és minél hosszabb a nyári hőség, annál jobban szárad 
be a talaj s akkor még a mocsarak legfenekén is száraz lábbal lehet 
járni. Szóval szikeseinken a talajt hydrographiailag is jellemezni kell, 
hogy növényökologiailag megérthessük. Sem a talaj physikai sajátsága, sem 
hydrographiai viszonyai nem elegendők arra, hogy a szíklakó növényzet 
általános és legfeltűnőbb jellemvonásait megmagyarázhassuk. Kell lennie 
egy közös tényezőnek, mely az összes alföldi és minden más sós talaj 
növényzetére, a halophytákra, különös hatással van. Physiologiai okokból 
ez a közös, minden «székes», «sziksós» és «sós» talajt jellemző tényező 
nem lehet más mint chemiai, még pedig a talajban foglalt víz chemiailag 
ható sókban való gazdagsága. Kégi megfigyelésekből tudjuk, hogy a ten¬ 
geri víz konyhasótartalmánál fogva a tengerszéli halophyta növényzetre 
sajátságos hatással van. Az erdélyi sóstavak növényzete ugyanezt bizo¬ 
nyítja. Schimper a konyhasó különös chemiai viselkedésében kereste 
