128 
D; BEENÁTSKY JENŐ 
hosszú internodiumok és magasra nyúló ágak jellemzik; akad 40 cm, ma¬ 
gas növény is. A szerint, hogy a talaj kemény és száraz, vagy pedig ned¬ 
vesebb, a növény majd szikárabb, levelei keskenyebbek, a levéllemez a 
C. alopecuroides- nél szinte elenyészik, ennek kalászai bunkóalakúak és 
sötétszürkék, — vagy pedig az Alopecurus- ra emlékeztető termetet ölt, 
levelei szélesek, frissebb zöld szint vált, a kalász a C. schoenoides- nél 
bosszú tojásdad lesz, a C. alopecuroides- nél pedig oldalkinövéseket nyer 
(= C. Tauschen Gand, in Herb. Mns. Nat. Hung.); utóbbi esetben talá¬ 
lunk olyan leveleket, a melyeknek hüvelye hosszabb a lemeznél, de a leg¬ 
felső leveleken ez nem fordul elő. 
A második alak ott fejlődik ki, a hol teljesen szabad talaj és nap¬ 
sugár áll rendelkezésre. Az ágak a talajhoz simúlnak és sugarasan, pók- 
hálószerűen helyezkednek el ; egyike-másika tekintélyes hosszúságra nő, 
a többi rövid. Többnyire piros befutású. Nagyon száraz és sós talajon a 
levéllemez a C. alopecuroides -nél szinte elenyészik, a kalász vékony, 
bunkóalakú és a C. alopecuroides ß) Sicula A. et G. (Syn. Y. 125) 
nevű formára emlékeztet. 
A harmadik alak legelő állatok behatására fejlődik ki. Roppant sűrű 
növésű és számtalan rövid, felmeredő ág jellemzi. 
A szóban forgó hybrid semmi esetre sem ilyen termőhelytől függő 
alakváltozat, hanem szisztematikailag különbözik mind a C. schoenoides- 
től. mind a C. alopecuroides- tői. Minthogy morphologiailag a kettő kö¬ 
zött áll s ezeknek társaságában is találtam, határozottan hybridnek kell 
tartani. Igaz ugyan, hogy ez még nincs experimentális úton bebizonyítva, 
de a növényszisztematikában általánosan elfogadott elvek alapján erre 
nincs is szükség. 
Alopecurus pratensis L, Nem nevezhető ugyan szíklakó növénynek, 
mert tulajdonképeni termőhelye az üde, zöld rétek. Azonban szikeseken 
is előfordúl, még pedig ott, a hol a talaj sótartalma nem túlságosan nagy 
és a hol nem járnak sűrűn legelő állatok. Azokon a kaszálókon, a melyek 
többé-kevésbbé szíktartalmú talajon is szép, összefüggő pázsitszőnyeget 
alkotnak legalább junius végéig, igen gyakori. Szikes vidékeken rendesen 
meg lehet különböztetni egy középponti, vakszikes részt, a hol a talaj 
nagyon kopár, és egy átmeneti övét, a hol még mindig tekintélyes a só¬ 
tartalom, de mégsem nagyon vakszikes, úgy hogy rajta üdébb réti növény¬ 
zet is megtelepedhetik. A szerint, hogy ezeket a helyeket legeltetik, vagy 
pedig kaszálják, tavaszszal igen szép és nyárig dúsan viruló és zöldelő 
rétek (kaszáltatás esetén), vagy pedig alacsonyabb pusztai növényzet fej¬ 
lődik ki. A kaszálókon a legkorábbi gramineák közül az Alopecurus pra¬ 
tensis tűnik fel mely többnyire nagy mennyiségben fordúl elő és így má¬ 
jusban, junius elején a formáczió képét nagyon befolyásolja. 
