A MA GYAE ALFÖLD SZÍKLAKÓ NÖVÉNYZETÉBŐL. 
131 
Beckmannia eruciformis Host. A szikes talajú, nedvesebb kaszálók¬ 
nak júniusban termő növénye, mely a talaj szikes és nedves volta miatt 
gyéren benőtt helyekre is átmegy. Azonban kemény agyagon nem talál¬ 
tam, hanem inkább csak iszapos, homoktartalmú, puhább talajon, Hód¬ 
mezővásárhelyen, a hol Alopecurus pratensis, Poa pratensis, Poa palus¬ 
tris, Agrostis alba, A gropyrum repens, Leplurus pannonicus, Trifolium 
parviflorum, T. striatum, T. repens, Plantago tenuiflora eltörpült 
P. lanceloata, Lotus corniculatus typ., Lepidum ruderale, Sedum cae- 
spitosum , Roripa Kerneri társaságában gyakori, de nem legelőn, hanem 
kaszálón. Junius közepe táján a legtöbb itt fölsorolt társával együtt már 
fejlődése tetőpontján túl van. 
[Eragrostis.] A Versecz vidékén igen gyakori, utczákon is meg¬ 
jelenő Er agrostis megastachya Link. és E. pilosa P. Beauv. a szikeket 
meg nem közelíti. Úgyszintén az alföldi futóhomokon, különösen annak 
friss befúvásain gyakran seregesen megjelenő E. minor Host. (= E. poae- 
oides Tein, nevű fajnak szikes vidéken nyomát sem leltem. 
Catabrosa aquatica P. Beauv. Verseczen gyengén elszikesedett tala¬ 
jon, szikes pocsolya szélén is előfordul, a kis rét artézi kútja közelében. 
Atropis distans Gbiseb. A kis termetű, kis virágzatú, többnyire zöl¬ 
des szinű typikus faj szikeseken is előfordul, különösen legelt helyen, de 
nem tartom olyan jellemző szíklakó növénynek, mint az A. limosa- 1, 
A. Peisonis- 1 és A. transylvanica-t. Legelő állatok nyomában, trágya¬ 
lével elöntött helyen megjelenik úton-útfélen is; sziken szintén legelő 
állatok nyomában gyakori. 
A. limosa Schub. A DEGEN-féle gramineagyűjteményben ezen a 
néven szerepel. Ha előfordulási viszonyait veszszük tekintetbe, valóság¬ 
gal fajnak kell tartanunk, bár az A. disians-hoz nagyon közel áll. Na¬ 
gyobb termeténél fogva s nagyobb virágzata alapján a különben több¬ 
nyire vörhenyes szinével is feltűnő A. limosa többnyire közelebbi vizs¬ 
gálat nélkül is megismerhető. Szikiaké növényzetünk elmaradhatatlan 
eleme, kaszálókon és legelőkön szintén sűrűn megjelenik, még pedig a 
legerősebb szikes talajon, a hol bő nedvességben is van része. Leginkább 
az agyagos talajt kedveli. Új-Fejértón a felületi rétegeiben nagyon elhomo- 
kosodott sós tóban ritkább, de egy árok mentén, a hol tiszta, szürke 
agyag van feltárva, annál szebben nő. Ulmán is tapasztaltam, hogy fel¬ 
tárt agyagos árok vagy ér mentén, kaszáló szélén különösen nagyra nő. 
Legelt helyen többnyire le van tiporva és rágva, de oldalhajtásai gyorsan 
felujulnak. 
A. Peisonis Beck. Legelőször a Fertő-tóról közölt növény, mely az 
előbbi két Atropsis- fajtól nagyon jól különbözik. Véleményem szerint az 
A, thalassica rokonságába tartozik s ennék mintegy kontinentális, gyen- 
