A MAGYAR ALFÖLD SZÍKLAKÓ NÖVÉNYZETÉRŐL. 
161 
földön igen gyakori, homokos és agyagos talajon egyaránt, de sziken 
nem található, még szikes kaszálókon sem. Tordán ugyan a sóstavak 
fölötti réteken gyakori, a hol még Iris subbarbata és Plantago sibirica 
is nőnek, de ezek a fajok az illető ponton már határvonalat érnek és 
különösen utóbbi már csak a tavakhoz közelebb eső helyeken, a hol a 
talaj igazán sós, terem nagyobb mennyiségben s ide a Plantago media 
már nem ereszkedik le. 
Plantago maritima L. Alföldünk vakszikeinek egyik leggyakoribb 
növénye. A hol csak egy kis nyilt, szikes talaj kínálkozik, azonnal ott 
terem. Annyira el van terjedve, hogy még a hegyekre is átmegy, így egy 
ízben Budapesten a Kis-Svábhegy agyagos talaján találtam, a hol azon¬ 
ban nem szaporodott el és nem sokáig tartotta fenn magát. Vakszikeseink¬ 
nek legfeltűnőbb növénye, mert évelő és levelei vagy elszáradt tőkocsánya 
révén mindig felismerhető s akár a vasútról is feltűnik. Júniusban (Kun- 
Szt.-Miklós 1902 jun. 20.) már javában virít és szeptemberben is még 
mindig számos virágzó példányt találni (Ulma 1901). 
Talaj igényei. A legszívósabb agyag, valamint a puha, homokot tar¬ 
talmazó iszapos talajban egyaránt jól megnő, különösen ha IVa-sókban 
gazdag. Mocsárba, álló vízbe nem megy, de másrészt ideig-óráig elöntött 
szikeseken ezrével terem, valamint szárazabb s különösen nyáron mélyre 
kiszáradó, kőkemény talajban is helyt áll, a mit szívós, erős, igen mélyre 
terjedő gyökérzetének köszönhet. 
Társulása. Néha kaszálón is találni, így a budapesti Bákosmezőn, a 
hol nevezetesen Aster pfkmoràcus, Achillea asplenifolia és Silene multi¬ 
flora társaságában fordul elő. Többnyire azonban puszta, kopár helyeken 
nő, vaksziken, a hol árnyék nem esik sem reá, sem a talajra. Ülmán a 
mélyebb, nedvesebb medenczék fölé emelkedő partos, füvesebb helyek 
szélén nő, kopár talajon, Podospermum Jacquinianum-m&l együtt. A Kis- 
Kúnságon, Dömsödtől egészen Fülöpszállásig a Lepidium crassifolium 
is elmaradhatatlan társa. Vaksziken leggyakoribb kiséroi azonban a Cam¬ 
phor osma ovata és Atropis limosa. 
Plantago tenuiflora WK. Szikeseinknek igen gyakori, jellemző ha- 
lophytája, melyet azonban nem mindig lelhetünk meg, mert a forró nyár 
alkalmával kiszáradó talajban elszárad, elpusztul s őszszel nem éled fel 
újból. Sok tekintetben emlékeztet a Plantago maritima-m. Virágzata 
igen vékony, hosszúra nyúlt, levele is keskeny, hosszú, húsos. De abban, 
hogy egynyári s június közepén, legföljebb végén elpusztul gyenge szer¬ 
vezete, épen ellentéte a P. maritima- nak, a mely faj sokévi, roppant erős 
gyöktörzsével a talaj intenzív kiszáradását is túléli és késő őszig új, 
virágzó hajtásokat fejleszt. 
Talaj igényei. Határozottan typikus halop hyta. Csak igazi, jó szi- 
Annales Musei Nationalis Hungarici. III. 11 
