163 
A MAGYAR ALFÖLD SZIKLAKÓ NÖVÉNYZETÉRŐL. 
« 
kis humuszban is része vau. A hol egy kis akáczos (homokon), vagy pedig 
s ilfacsoport (szikes vidéken) a talajt lehulló lombjával trágyázza, ott 
azonnal megjelenik a bodzafa. Bizonyos, hogy alföldi kiimánk ennek a 
fának rendkívül jól megfelel; ép úgy mint a Sambucus Ebulus is alföldi 
kiimánk alatt nagyon otthonos és szintén mindenütt előfordul, a hol szá¬ 
razabb és humuszban bővelkedő, különösen trágyázott talajra talál. 
Az utóbb említett növény, a Sambucus Ebulus L. szikesek közelé¬ 
ben szintén megtalálható, a nélkül azonban, hogy kivirágzó sót nyújtó 
talajban is helyt állana. 
Aster pannonicus Jacq. (A régebbi irodalomban A. Tripolium L. 
néven szerepel ; ez azonban Borbas szerint más faj, mint a mi alföldi 
növényünk.) A legközönségesebb és legtömegesebben megjelenő sziklaké 
növényeink egyike. A tél kivételével jóformán az egész évben virít. 
Ugyanis tavaszszal idő előtt kifejlődött egyes virágok találhatók és ősz¬ 
szel is gyakori az elkésett virág. Az ilyen nagyon korai, vagy nagyon 
későn jelentkező példányok A. depressus néven ismeretesek. Erősebb 
szikes talajon, különösen száraz időben, igen forró nyáron, júliustól szep¬ 
temberig is találhatók. A typikus depressus alaktól néha 5—10 cm. ma¬ 
gas példányoktól, a rendes, fél métert is elérő tőalakhoz mindenféle át¬ 
menet van. Legszebben és legerősebben üdébb, jó homokos talajon fejlő¬ 
dik ki kaszálókon. De a legjobb talajviszonyok mellett is akadnak törpe 
példányok, a hol legelő állatok járnak. Igen száraz nyár után következő 
nedves őszre nagyon sűrűn virágzik. Jellemző példa arra nézve, hogy az év¬ 
közben a tengelyképletekben felhalmozott anyag úgyszólván latens életre 
szolgál száraz időben, a reákövetkező esős idővel járó nedvesség hatására 
a felhalmozott anyagban foglalt energia rovására a levélképletek s a 
virágok gyors fejlődésnek indulnak. A késő őszi meleg- és fénymennyiség 
nem volna elegendő, a fiatalabb, fejletlenebb növényt olyan hamar virágzó 
hajtások fejlődésére indítani, ha az előbbi évszakban rendelkezésre állott 
melegből és fényből a növény tekintélyes mennyiséget fel nem használt 
volna. Úgy látszik, hogy épen ez valami igen mélyen rejlő, lényeges saját¬ 
sága a pusztai növényeknek, melyeket réti növényekkel szemben az a 
képesség jellemez, hogy a meleget és fényt, vagy pedig a nedvességet 
akkor is fel tudják használni és szövetképződésre fordítani, ha ezek a 
tényezők nem egy időben állnak rendelkezésükre. Magasabbrendű munka- 
felosztásra képesek; előbb főleg anyagraktározásra felhasználják az inten¬ 
zivebb meleget és fényt, utóbb a szövetek és szervek kibontakozására for¬ 
dítják a nagyobbmennviségű nedvességet. 
Talajigényei. Határozottan szíklakó növény, azonban a leggyengébb 
sziken is előfordul. A hol csak kisebb-nagyobbfokú elszikesedés folyik a 
talajban, ott ez a növény azonnal jelentkezik, többnyire sokadmagával. 
11 * 
