A MAGYAR ALFÖLD SZÍKLAKÓ NÖVÉNYZETÉRŐL. 
171 
pecurus, Sclerochloa, Beckmannia, Aegilops, Lepiurus, az első kaszálás 
után vagy nyár derekán túl többnyire már nem találhatók, legföljebb 
levélcsomóik zöldéinek (Atro pis. Festuca). A Crypsis julius- szeptemberi 
növény, de októberre sokszor már eltűnik. 
4. A kétszikűek egyáltalán a legfontosabb szíklakó növények. A két¬ 
szikűek kora tavasztól fogva késő őszig virulnak a szikeseken, egyesek 
még a legforróbb nyár idejére is fejlődésükben épen csak hogy megakad¬ 
nak, de őszre újból neki indulnak, sőt vannak, melyek a legnagyobb 
aszály idején is egy-két virágot fakasztanak. Közülük a modern phyloge- 
netikai elvek szerint legmagasabbrendű Compositák a leggazdagabban van¬ 
nak képviselve és a legkitartóbban virulnak. A késő őszi flórának is, a 
forró nyári flórának is Compositák a legfőbb elemei. A mellett a nagyon 
redukált virágú, egy magrügy gyei kitűnő Ch enopÚdiaceae szintén kivá¬ 
lóan fontosak. Azonkívül a Papilionaceae , Cruciferae, Plantaginaceae 
is uralkodnak a hazai sziklakó flórában. 
Mindez egyenesen arra utal, hogy a szíklakó flóra pbylogene¬ 
tikailag nagyon fiatal növényekből áll. 
II. A formácziók kialakulására vonatkozólag feltűnő a talajviszo¬ 
nyok különböző elemi tényezőinek hatása, az évszak szerint 
változó meteorologiai viszonyok hatása, nevezetesen tavaszi, 
nyári és őszi évszak tekintetében, a mely különben az időjárás szeszélye 
szerint bizonyos határok között észrevehetően ingadozik, végül a kultúra 
tényezőinek erőszakos behatása, nevezetesen a nagy különbség, 
melyet kaszáltatás és legeltetés okoz. 
1. A talajviszonyokról tudjuk, hogy a sótartalom szerint gyérebb 
vagy sűrűbb lehet a növényzet, a fajok mások, úgy hogy a formáczió vagy 
szövetkezet képe lényegesen változik. Feltűnő, ha péld. kaszáló közepén 
egy-két szikes folt jelentkezik, a hol a növényzet lényegesen más; ha 
nagyobb területen az egyik helyen jóféle fekete talaj, közelében pedig 
szikes talaj van s az egész területet rétnek használják, akkor a talaj só¬ 
tartalma okozta különbség tisztán előttünk áll ; ott, az el nem szikese¬ 
dett területen typikus középeurópai rét tárul szemünk elé, melyet magas, 
sűrű, üdezöld és virágoktól tarka fűszőnyeg alkot, emitt pedig alacsony, 
gyéren álló szürkósszínű egyes csoportok, a talajt soha el nem fedő nö¬ 
vényzet található. 
A nagyfokú sótartalomhoz hasonló hatást gyakorol a sókban vala¬ 
mivel szegényebb, de physikailag igen kedvezőtlen, úgynevezett «székes 
talaj » . 
Egy és ugyanazon a talajon más és más növényzet mutatkozik a sze¬ 
rint, hogy mennyire szokta azt a víz elfedni. A rendszerint elöntött lapo¬ 
sokban, a legmélyebb helyeken alapjában véve mocsári növénj^zet üt 
