172 
D? BERNATSKY JENŐ 
tanyát, a melynek azonban, különösen széle felé, sajátságos halophyta 
tagjai vannak. A legjellemzőbb növények asszimiláló szervei elsatnyul- 
nak, de szárrészei igen vastagok, húsosak, nagy vízszövettel tűnnek ki, 
holott mechanikai szövetei jóformán nullára vannak redukálva. Csak bő¬ 
séges víztartalom mellett tudnak megélni és csak a turgornyomás bizto¬ 
sít nekik mechanikai szilárdságot (Salsola Soda , Salicornia herbacea). 
Szárazabb, de azért legalább a mélyebb rétegekben állandóan nedvességet 
tartalmazó és időnként erősen átázott talajban egészen más növények 
díszlenek. Az évelők többnyire nagy levélrozettával és széles, épszélű s 
epéim kissé húsos levelekkel, magas, elágazó, kevés levelet hordó szárral 
es élénk színű virágzattal tűnnek fel (Lepidium crassifolium , Statice 
Gmelini). Ha különös vízszövetet nem tartalmaznak, de a mesophyll 
tekintélyes kifejlődésű, a mellett mechanikai szövet is van jelen. A leg¬ 
szárazabb helyeken sűrűn elágazó, vékony, szálas levelű, rövid szőrözet- 
től szürkésszínű, nagy mértékben elfásadó növények jelennek meg (Arte¬ 
misia monogyna, A. politica., ide számítható a Camphorosma ovata is.) 
Ebből a kevés példából is látni már, hogy a halophyták nem tekinthetők 
egységes ökológiai typusnak, hanem nagyon is változatosak, s ép így a 
növényzet kialakulása szintén roppantul változik. Hol mocsári és víz¬ 
széli növényzettel van dolgunk, hol réthez hasonló, hol typikus steppe, 
hol sziklánlakó növényzetre emlékeztet; érdekes, hogy némely faj csak¬ 
ugyan sziklás és szikes helyen fordul elő (Artemisia pontica, Sedum 
caespitosum). A legtöbb szikes vidéken azt tapasztaljuk, hogy a talajnak 
a vízhez való viszonya, t. i. az elöntés rendes tartalma és foka szerint sok¬ 
szor igen élesen határolva kétféle növényzet alakul ki ; a mélyebb he¬ 
lyeken, a melyek az elöntéseknek nagyobb mértékben vannak kitéve, 
összeálló növénytakaró nem képződik, hanem csak egyes növények, 
növénycsoportok emelkednek ki belőle (Festuca, Atropis, Plantago stb.), 
vagy pedig ha esetleg kissé sűrűn is állanak a növények, már szerveze¬ 
tüknél fogva nem nyújtanak összeálló takarót (Champhorosma, Crypsis). 
A magasabb helyeken ellenben jól összefüggő, sűrű, a talajt jól befedő, 
noha esetleg alacsony növénj^szőnyeg fejlődik ki, melyet sokféle faj alkot. 
Hangsúlyozom, hogy nem mindig a legmagasabb helyen van a legsűrűbb 
növényzet, mert péld. nagyon is kimagasló pontokon a túlságos száraz¬ 
ság miatt ismét gyérül a növényzet. A víztartalom mellett nem szabad 
megfeledkezni a concentratióról sem ; ez sokszor amannak a folyo¬ 
mánya s akkor előbbi nem annyira direkt, mint inkább közvetett tényező¬ 
ként szerepel, a direkt hatást pedig a só gyakorolja. Mindazonáltal a 
szikes tavak vagy tócsák szélétől kiindulva és bizonyos magasság határá¬ 
hoz érve, a laposabb helyek gyér növényzetét a legtöbb esetben hatá¬ 
rozottan sűrű növényzet váltja fel. Szóval a gyér steppe növényzet ki- 
