308 
d; GAÁL ISTVÁN 
Ezeken kívül azonban még számos fajra lehet ebből a rétegből 
számítani, a mint azt a sok apró Cerithium , Buccinum, Mytilus , 
Ranella ? stb. héjtöredék bizonyítja. 
A felső réteg már nincs annyira zsúfolva csiga- és kagylóbéjjal, 
sőt itt-ott csak elszórtan fordul elő egy-egy példány. A fauna lényege¬ 
sen különbözik az előbbitől, a mint ezt a következő sorozat igazolja : 
1 . Cyrena semisíriaUi Desh. mondható az uralkodó fajnak, míg a 
C. Brongni ar ti - n ak csak határozatlan nyomaira akadtam. 
2. Tellina aff. compressa Brocc. szintén igen gyakorinak mond¬ 
ható, de vékonyabb héja miatt gyöngébb megtartású. Ezeken kívül a 
3. Melanopsis Hantkeni Hofm. 
4. Melania falcicostata Hofm. 
5. Cerithium sp. (moravicum Horn. ?) 
6 . Prososthenia? sp. 
egy-két töredékes példánya és sok Ostracoda , meg F oramini]' er a van 
gyűjtött anyagomban, a mely ilyformán kétségtelenné teszi, hogy a rész¬ 
letes gyűjtés elég nagyszámú és érdekes faunát ismertetne meg innen. 
Sajnos, hogy a táró mellett látható fúrás, illetve akna szolgáltatta 
adatoknak nem tudtam birtokába jutni, s csak hallomás után írom, hogy 
a 40. méteren az abszolút fekűt ütötték meg. S tekintve a miniatür- 
medencze arányait, ez az adat megbízhatónak látszik, jóllehet a leg¬ 
nagyobb mélység ennek kétszeresét is meghaladhatja. Ezt egy tektonikai 
mozzanatból következtetem. Az új tárótól DNy-ra ugyanis egy 0*6—0*8 m. 
vastag aquitán szénpad látható, melynek DDNy felé 60°-kai való dűlé- 
sét csak áthajlással magyarázhatom, a mi a gyűrődés intenzív voltát 
bizonyítja, s így a szinklinális ráncz valóságos hasadékformává torzul¬ 
hatott. Ez a körülmény pedig előrelátliatóvá teszi, hogy a gyalu-babii 
aquitán sztratigrafiai és tektonikai viszonyait szintén csak mélyfúrások 
útján ismerhetjük meg alaposan. Eléggé sajnálatos, hogy a nagyobb 
arányú kutató és föltáró munkálatokat az'itteni aquitán semmikép sem 
igazolhatja, mert az itt előforduló — egyébként jó minőségű — kevés 
szenet egy-két oláh faszenes kocsis könnyedén elfuvarozhatja. 
* 
Sowohl die Täler des Ungarischen und Bumänischen Zsil, als 
auch die Kessel, Becken, Plateaus und Bergketten der nächstliegenden 
Umgebung sind wahre «loci classici» der in geologischer Hinsicht strit¬ 
tigen Gebiete. Es wird gewiss genügen die Diskussion über den Zsil- 
durchbruch (Inkey, Lehmann. Martonne, Mrazec) oder die noch immer 
